Справа № 450/3370/25 Провадження № 3/450/96/26 	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , 24.07.2025 року о 17 год. 36 хв., в с. Сокільники, вул. Стрийська, 350, керував транспортним засобом марки R2 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння обличчя. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія в мед.закладі по вул. Кульпарківська, 95, результат огляду позитивний, згідно висновку лікаря 001500. Водія відсторонено від керування транспортним засобом. Подія зафіксована на нагрудний відеореєстратор 474577. 
Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.
Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
03.03.2026 року на адресу суду подано клопотання про закриття провадження у справі, захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокатом Лавринів М. Я., в яких просить суд закрити провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв?язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таке мотивує тим, що Таке клопотання мотивує тим, що адміністративні матеріали, складені відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, містять істотні порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливлює визнання їх належними та допустимими доказами. Зокрема, захисник зазначає, що долучені до справи відеозаписи не відповідають вимогам Інструкції, затвердженої наказом МВС №1026 від 18.12.2018 року, оскільки є неповними, фрагментарними та не містять безперервної фіксації подій. На відео відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, обставини його зупинки, а також не зафіксовано моменту виявлення ознак сп`яніння. Навпаки, з матеріалів вбачається, що особа перебувала поза транспортним засобом, який був нерухомим, а сам ОСОБА_1 заперечував факт керування. Крім того, як зазначає захисник, відсутні належні докази відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 фактично погодився пройти огляд у медичному закладі, однак працівниками поліції не було належним чином оформлено направлення на такий огляд, що є обов`язковим відповідно до Інструкції №1452/735. Окремо захисник звертає увагу на істотні порушення процедури проведення медичного огляду. Зокрема, огляд фактично проводився невстановленою особою, яка не є лікарем, відсутні дані про сертифікацію технічного засобу, не складено належним чином висновок за результатами огляду, відсутній підпис особи про ознайомлення з таким висновком, а також не надано його примірник. При цьому зафіксовано, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, однак йому безпідставно інкриміновано таку відмову. Також захисник наголошує, що всі зібрані у справі докази отримані з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, а відтак є недопустимими. Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З урахуванням викладеного, захисник вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутні як подія, так і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Лавринів М. Я. в судове засідання з`явилася, підтримала подане клопотання про закриття провадження та просила суд закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи свою позицію, зазначила, що з наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що транспортний засіб знаходився у припаркованому стані, без ознак руху, доказів протилежного немає. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом, матеріали справи не містять. Крім того, з відеоматеріалів вбачається, що працівники поліції фактично обговорюють сторонні, приватні питання, що не стосуються фіксації можливого правопорушення, що свідчить про формальний характер здійснення ними службових дій. Також захисник наголосила, що надані відеозаписи не є безперервними, містять пропуски у часі, а відтак не відображають повної картини подій та не можуть вважатися належними і допустимими доказами. Щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, захисник зазначила, що такі обставини не підтверджені жодними належними доказами, оскільки відповідні матеріали у справі відсутні, а сам факт відмови нічим не доведений.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах наявних доказів, незважаючи на клопотання про закриття провадження у справі захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, заперечення вини, яке суд оцінює критично, приходжу до висновку про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 401468 від 24.07.2025 року; рапортом від 24.07.2025 року; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001500 від 24.07.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5305514 від 24.07.2025 року, згідно фабули якої ОСОБА_1 , 24.07.2025 року о 17 год. 36 хв., в с. Сокільники, вул. Стрийська, 350, керуючи транспортним засобом рухався в межах населеного пункту зі швидкістю 85 км/год при дозволених 50 км/год, швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TROCAM LTI20/20 ТС000705, чим порушив п. 12.4 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП; відеозаписами.
Суд критично оцінює пояснення сторони захисту про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, з огляду на таке.
Доводи про те, що вина ОСОБА_1 не доводиться жодними належними доказами та допустимими доказами до уваги судом не беруться, оскільки суд вважає, що сукупність зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
У відповідності з п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджених Наказом МВСУ №1376 від 06.11.2015 вимагається викладення у протоколі суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.
Відповідно до роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа т/з, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала т/з. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з вимогами ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», Наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та Наказу Департаменту патрульної поліції НПУ «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відеореєстраторів патрульних» від 24.11.2015 № 14/1, кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера, вказаними актами передбачено також порядок її використання.
Відеозапис з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліції, який з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним доказом вини ОСОБА_1 та з достатньою повнотою підтверджує факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В свою чергу, доводи сторони захисту про порушення порядку проходження медичного огляду вважаю неспроможними, огляду на те, що:
зокрема, згідно п. 2 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008р., огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначається Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015 р.
За загальним правилом, огляд на стан сп`яніння проводиться на місці зупинки, однак, як зазначено п. 7 Розділу І цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
За змістом п. п. 6, 7, 8 Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Дослідивши відеоматеріали та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, судом дійсно встановлено наявність окремих недоліків та процесуальних порушень, на які посилається сторона захисту, зокрема щодо неповноти відеофіксації та окремих аспектів проведення процесуальних дій. Водночас, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження в сукупності. Наявні у справі докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, висновок медичного огляду, рапорт працівника поліції, постанова у справі про інше адміністративне правопорушення та відеозаписи, у своїй сукупності є взаємоузгодженими, доповнюють один одного та дають підстави для висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, виявлені недоліки не спростовують встановлених обставин та не впливають на правильність висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для закриття провадження у справі, як про це просить сторона захисту, а оцінені судом докази доводять винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», тобто достовірно і достатньо підтверджують вчинення ним порушення вимог пункту 2.9(а) ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Тому враховуючи наведене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання про вид стягнення, з врахуванням особи правопорушника, приходжу до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Керуючись ст.ст. 36, 283, 284 КУпАП, суддя,- 
п о с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один ) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 665,60 грн. судового збору.
Роз`яснити, що відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Згідно статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

  Суддя:	  	  І. І. Мельничук