Справа № 194/2036/25 
Номер провадження 2/194/460/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 березня 2026 року         м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді    Соколової Ю.І., 
за участю секретаря судового засідання  Коркіної Т.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Тернівська міська рада про визнання дійсним договору міни нерухомого майна та визнання права власності,
ВСТАНОВИВ :
Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом в якому просив визнати дійсним договір міни нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м, та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 34,4 кв.м., житовою площею 17,0 кв.м., який зареєстровано 12.01.2001 року на Павлоградській товарній біржі у м. Тернівка за реєстровим № 01/020-НДТ. Визнати за позивачем, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за договором міни нерухомого майна № 01/020-НДТ від 12.01.2001 року, що зареєстрований Павлоградською товарною біржею у м.Тернівка. 
Позов обґрунтований тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір міни нерухомого майна, реєстраційний номер 01/020-НДТ від 12.01.2001 року, зареєстрований Павлоградською товарною біржею в м.Тернівка, відповідно до якого було здійснено обмін двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 належну ОСОБА_1 на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 належну ОСОБА_4 . При укладенні цього договору сторонами було виконано всі істотні умови договору. В договорі зазначено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Визнання договору міни дійсним та визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , потрібно для здійснення державної реєстрації квартири. Посилаючись на вищевказані обставини сторона позивача просила суд задовольнити позов.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 року визначено головуючого по справі суддю Солодовник І.С.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.01.2026, у зв`язку з відрядженням судді Солодовник І.С. до Лозівського міськрайонного суду Харківської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 23.12.2025 №2783/0/15-25, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026, справу передано на розгляд головуючому судді Соколовій Ю.І. 
Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області Соколової Ю.І. від 14.01.2026 року справу прийнято до свого провадження та залишено без руху, надавши строк на усунення недоліків.
Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області Соколової Ю.І. від 20.01.2026 року по зазначеній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. 
Відповідач  ОСОБА_3 до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. На підтвердження зміни прізвища надала копію свідоцтва про шлюб та копію паспорта. 
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. 
Ухвалою суду від 02.03.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно договору міни нерухомого майна, посвідченого Павлоградською товарною Біржею реєстраційний номер №01/02-НДТ від 12.01.2001 року, ОСОБА_1 обміняла належну їй двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на належну ОСОБА_3 однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Обмін учинено між сторонами без доплати (а.с.12).
Згідно п.9 цього договору, договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації м.Тернівка відповідно до ст.227 Цивільного кодексу України. 
У зазначеному договорі також вказано, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р. даний договір зареєстрований на Павлоградській Товарній біржі та не підлягає нотаріальному посвідченню. 
Вказаний договір має підписи сторін договору та уповноважених на посвідчення правочинів осіб Павлоградської товарної біржі.
На вказаному договорі міститься реєстраційний напис про те, що квартира по АДРЕСА_3 , зареєстрована у КЛП «Тернівське бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записана за реєстровим номером 35-155/21, дата реєстрації 30 січня 2001 р.
Також в матеріалах справи наявна копія технічного паспорта на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , в графі замовник якого вказано: ОСОБА_1 .
Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки спірний договір міни нерухомого майна укладений та зареєстрований Павлоградською товарною біржею у 2001 році, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, Закону України «Про власність», Закону України «Про товарну біржу».
За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди.
Відповідно до ст.242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Право укладати договори міни і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991, згідно ч.2 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.
Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі.
Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.
За правилами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991, який діяв на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/6023/20 зазначив про те, що у частині другій статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону "Про товарну біржу" регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі; спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі.
Вказана позиція зазначена і у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.11.2025 по справі № 501/896/23
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У листі Міністерства Юстиції України від 25.12.2023 р. № 171014/Б-41627/8.4.4 міститься роз`яснення про те, що Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон) встановлює обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, але при цьому визнає дійсними речові права, що виникли до 01 січня 2013 року. Закон не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах чи на паперових носіях. На факт визнання державної реєстрації прав, проведеної до 01 січня 2013 року, впливає виключно відповідність такої реєстрації чинному на момент її проведення законодавству.
Договір міни від 12.01.2001 року укладений під час дії ст.15 Закону України "Про товарні біржі" є дійсним в силу закону та не підлягав нотаріальному посвідченню.
Зазначений договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався та сторонами не оспорювався.
Отже, вказаний правочин є чинним та породжує відповідні цивільно-правові наслідки, зокрема набуття сторонами права власності на відповідне нерухоме майно.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо її вчинення суперечить законодавству України або якщо не подано відомості чи документи, необхідні для вчинення такої дії.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав спосіб захисту цивільного права у вигляді визнання дійсним договору міни нерухомого майна та визнання права власності на вказане майно.
Відсутність нотаріального посвідчення не порушує прав та законних інтересів позивача. Позивач зворотного не довів. Хто саме оспорює вказаний договір, або не визнає набуте на його підставі право власності позивача на нерухоме майно (нотаріус, державний реєстратор тощо) з підстав відсутності нотаріального посвідчення, позивач у позові не зазначив, матеріали справи такого не містять. Більш того, відповідач також не висловив заперечень договру та визнав повов повністю.
Належним способом захисту порушеного права (інтересу) може бути оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, або дій щодо державної реєстрації, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених (наведених) Верховним Судом.
Такий спосіб захисту як визнання дійсною дійсної угоди очевидно є неналежним, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Також самостійною, достатньою підставою для відмови у позові є відсутність порушення прав та законних інтересів позивача. 
Таким чином, оскільки позивач не довів порушення або не визнання його права власності, за захистом якого він звернувся до суду, в задоволенні позову йому слід відмовити.
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, мають бути віднесені на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ :
В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Тернівська міська рада про визнання дійсним договору міни нерухомого майна та визнання права власності відмовити повністю.
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково шляхом подання письмової апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Копію рішення направити сторонам.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
Представник позивача: адвокат Мерцалов Михайло Юрійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 09.03.2023 №5567, місцезнаходження за адресою: б-р Героїв Космосу, буд.3, оф.77, м.Тернівка, Павлоградський район, Дніпропетровська область;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення складено 11 березня 2026 року.

Суддя     Ю.І. Соколова