Справа № 128/4134/24
Провадження № 22-ц/801/530/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року	Справа № 128/4134/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Копаничук С.Г.
суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О. 
секретаря судового засідання Ходакової М.Г.
позивача: ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Герасимчука Олега Олександровича на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29.12.2025 року у справі за заявою представника відповідача - адвоката Бездітної Тетяни Вячеславівни про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування із застосуванням наслідків недійсності правочину, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни,- 

в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки ,кадастровий №0520682800:02:003:1084, із застосуванням наслідків недійсності правочину.
Ухвалою Вінницького районного суду від 13.02.2025року клопотання представника позивача - адвоката Герасимчука О.О. про забезпечення позову задоволено частково ,забезпечено позов шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку.
Ухвалою Вінницького районного суду від 09.09.2025 задоволено заяву представника позивача - адвоката Герасимчука О.О. про забезпечення позову, забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати на вищезазначеній земельній ділянці будь-які дії, пов`язані з демонтажем (знесенням) чи перенесенням об`єктів нерухомого майна (сарай та/або навіс), які належать на праві власності ОСОБА_1 .
25.12.2025 року представник ОСОБА_2 – адвокат Бездітна Т.В. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам за його участю або за його дорученням, перебувати на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0800 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий №0520682800:02:003:1084, а також здійснювати будь-які дії на вказаній земельній ділянці, у тому числі обробляти, користуватися, садити, вирощувати, зберігати майно; користуватись будь-якими господарськими спорудами (сараями), розташованими на зазначеній земельній ділянці, до вирішення справи по суті. Зазначила, що ОСОБА_2 є законним власником вказаної земельної ділянки на підставі договору дарування від 04 січня 2022 року, ,а під час розгляду справи ОСОБА_1 самовільно користується вказаною ділянкою, чинить перешкоди відповідачу, безпідставно перебуває на ній та вчиняє дії, що призводять до забруднення землі, унаслідок чого вона стає непридатною для використання. Такі дії створюють реальну загрозу порушення прав законного власника ОСОБА_2 , пошкодження майна та ускладнення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.
Ухвалою Вінницького районного суду від 29.12.2025 року заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Бездітної Т.В. задоволено. Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам за його участю або за його дорученням, перебувати на земельній ділянці, площею 0,0800 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № 0520682800:02:003:1084 та здійснювати будь-які дії на вказаній земельній ділянці, у тому числі обробляти, користуватися, садити, вирощувати, зберігати майно; користуватись будь-якими господарськими спорудами (сараями), розташованими на вищезазначеній земельній ділянці до вирішення справи по суті.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить зазначену ухвалу скасувати, а клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову залишити без задоволення через порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що висновок суду про задоволення заяви з підстав наявності на земельній ділянці малоповерхової забудови є помилковим. Так, пунктом 1.5 договору дарування від 04.01.2022 року прямо визначено, що відчужувана за цим договором земельна ділянка використовується за своїм цільовим призначенням та є вільною від будь-якої забудови. Крім того, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 05.11.2021 з кадастровим №0520682800:02:003:1084 на плані не відображено жодних об`єктів забудови. Посилання суду на пункт 1.1 договору дарування як на підтвердження наявності малоповерхової забудови є необґрунтованим, оскільки зазначена в ньому інформація не містить обов`язкових характеристик, притаманних об`єкту нерухомого майна (площі, тощо). За таких обставин висновок суду про наявність та відображення у договорі дарування малоповерхової забудови ,як об`єкта нерухомого майна, є передчасним. Окрім того, на вказаній ділянці знаходиться частина об`єктів нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , що не заперечується ОСОБА_5 . Таким чином, виносячи ухвалу про забезпечення позову від 29.12.2025 року, суд позбавив можливості ОСОБА_1 доступу до об`єктів нерухомості, що належать йому на праві власності.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, який у добровільному порядку не врегульований, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити розгляд справи та виконання можливого рішення суду; суд урахував предмет і підстави позову, наявність конфлікту між сторонами щодо користування земельною ділянкою на якій знаходиться малоповерхова забудова та дійшов висновку про співмірність обраного ОСОБА_2 заходу забезпечення позову заявленим вимогам, а також відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення.
З вказаними висновками колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.  Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Аналіз положень ст. 149 ЦПК України свідчить про те, що забезпечення позову має допоміжний процесуальний характер та застосовується виключно у зв`язку з метою гарантування виконання майбутнього рішення суду.
Вжиття заходів забезпечення позову покликане забезпечити реальність та ефективність виконання можливого судового рішення у справі.
Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Предметом даного спору є вимога немайнового характеру — визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. За своєю правовою природою така вимога не пов`язана з фактичним користуванням земельною ділянкою на час розгляду справи та не потребує застосування обмежень щодо її використання для забезпечення виконання можливого судового рішення. Обмеження позивача у користуванні земельною ділянкою не має жодного впливу на забезпечення виконання можливого судового рішення про визнання договору дарування недійсним, оскільки у разі задоволення позовних вимог правові наслідки недійсності правочину виникають незалежно від того, чи користувалася особа спірним майном під час розгляду справи. Більше того, застосування такого заходу забезпечення фактично призводить до попереднього вирішення спору щодо права користування земельною ділянкою до ухвалення рішення по суті, що суперечить правилам забезпечення позову та є неприпустимим з огляду на вимоги цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до ст.154 ЦПК України,  суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.
Судом апеляційної інстанції установлено, що позивачем у даній справі є ОСОБА_1 , який просить суд визнати договір дарування ним земельної ділянки доньці- ОСОБА_2 недійсним.
ОСОБА_2 у даній справі жодного зустрічного позову не заявляла та не має у цій справі самостійних вимог до позивача ОСОБА_1 . У заяві просила забезпечити позов шляхом заборони позивачу ОСОБА_1 користуватись предметом дарування .При цьому не навеле ,яким чином заборона користування земельною ділянкою може ускладнити виколнання рішення суду у випадку задоволення позову і визнання договору дарування недійсним чи у випадку відмови у таких вимогах .
За таких умов відсутній предмет, щодо якого могли б бути застосовані заходи забезпечення позову, оскільки жодні матеріально-правові вимоги відповідачкою не заявлені. 
Задовольняючи заяву відповідачки про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що за відсутності пред`явленого зустрічного позову відповідач у справі не набуває права вимагати застосування заходів забезпечення, спрямованих на обмеження прав позивача щодо предмета спору. У такому випадку процесуальні можливості відповідача обмежуються правом заявляти клопотання виключно про застосування зустрічного забезпечення з метою компенсації можливих збитків, які можуть бути завдані внаслідок вжиття заходів забезпечення позову.
Застосування судом першої інстанції заходів, які фактично обмежують права позивача щодо предмета спору за заявою відповідачки, яка не заявила зустрічного позову, свідчить про неправильне застосування норм процесуального права та вихід за межі повноважень, визначених ЦПК України.
За наведених обставин суд безпідставно дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову .
Враховуючи викладене ,колегія суддів вважає, що подана заява не відповідає правовій природі та меті інституту забезпечення позову, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню ,а підстави для застосування заходів забезпечення позову відсутні. 
Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ч.2 ст.376 вказує, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що привело до неправильного вирішення клопотання , апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню та постановленню нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 376, 382-384 ЦПК України ,- 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Герасимчука Олега Олександровича задовольнити .
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29.12.2025 року скасувати.
Заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Бездітної Тетяни Вячеславівни про забезпечення позову залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В.В. Оніщук