Справа № 214/10680/25
2/214/1964/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
17 березня 2026 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого – судді Попова В.В.,
при секретарі – Собченко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. щомісяця, оскільки відповідач, будучи батьком дитини, зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття. В обґрунтування визначеної нею до стягнення суми зазначила, що дитина відвідує приватний дитячий садок, де щомісячна вартість перебування дитини разом із додатковими розвиваючими заняттями становить 8500 грн. та, окрім того, вона несе постійні витрати на харчування, медичне забезпечення, купівлю одягу для дитини тощо.
Позивач у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, але його представник надала до суду відзив на позов.
Так, згідно наданого відзиву на позов, відповідач погоджується на сплату аліментів на утримання сина у розмірі 1600 грн. щомісяця, позаяк він не працює та не отримує доходів, при цьому, позивач та їх малолітній син зареєстровані та проживають у належній відповідачу квартирі, у зв`язку з чим на нього покладаються додаткові витрати зумовлені переїздом із власного житла. Крім того, зазначено, що відповідач у добровільному порядку надає позивачу грошові кошти на утримання дитини та, що позивачем не надано доказів того, що їх дитина дійсно відвідує приватний садок та чим зумовлена така необхідність. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, як убачається зі змісту позову та не заперечується відповідачем, сторони у справі з 17 травня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак з 15 жовтня 2025 року разом не проживають. Від шлюбу є одна малолітня дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (чинний на день звернення позивача з даним позовом) прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років встановлений з 01 січня 2025 року у розмірі 2563 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років - у розмірі 3196 грн.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» (чинний на день ухвалення рішення) прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років встановлений з 01 січня 2026 року у розмірі 2817 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років - у розмірі 3512 грн.
Таким чином, враховуючи розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини, який в декілька разів перевищує закріплений у ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та який також в декілька разів перевищує закріплений у цій же статті мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що дитина сторін у справі потребує сплати її батьком аліментів саме у такому розмірі, який визначила позивач, без долучення доказів, що заявлений нею у позові розмір аліментів відповідає реальним потребам дитини, позаяк наданий позивачем фіскальний чек із Центру розвитку особистості суд не приймає до уваги, оскільки з такого неможливо встановити його платника та у відношенні якої особи було здійснено такий платіж, враховуючи відсутність доказів на підтвердження матеріального становища відповідача, позаяк надана ним довідка форми ОК-7 сформована станом ще на 21 травня 2022 року, виходячи з положень розумності та справедливості, із принципу рівності прав та обов`язків батьків та їх зобов`язань відповідно до закону брати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття, суд визначає розмір аліментів, які будуть стягуватись на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3512 грн. щомісяця.
Визначений судом розмір аліментів, який підлягає стягненню з батька при рівному обов`язку матері надати дитині таке ж утримання у такому ж розмірі, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та в межах необхідного.
Разом з тим, суд зазначає, що виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлюватися та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, наприклад відвідування дитиною приватного дитячого садка, позаяк такі можуть в майбутньому призвести до виникнення спору та в іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим із батьків, хто самостійно прийняв таке рішення.
При цьому, суд зауважує, що встановлення судовим рішенням обов`язку сплати аліментів у певному розмірі не виключає надання батьком утримання дитині поза аліментними платежами у разі наявності у нього такої можливості та доброї волі.
Щодо доводів відповідача про добровільне надання ним матеріальної допомоги на утримання дитини суд зазначає, що факт надання відповідачем певної грошової допомоги позивачу або здійснення оплати житлово-комунальних послуг, придбання речей чи продуктів для дитини тощо, не спростовує обов`язку відповідача сплачувати аліменти у встановленому законом порядку, оскільки аліменти є обов`язковими, регулярними платежами, спрямованими на забезпечення належного утримання дітей, і повинні визначатися або за домовленістю сторін, або за рішенням суду (ст.ст. 180, 182, 184 СК України).
Той факт, що відповідач може добровільно допомагати позивачу, не позбавляє останню права звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів, оскільки наявність чи відсутність добровільної допомоги не змінює юридичної природи обов`язку батька утримувати свою дитину.
Визначаючи строк, з якого і до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 180 та ч. 1 ст. 191 СК України, відповідно до яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною повноліття, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина з 04 листопада 2025 року, тобто з дня пред`явлення даного позову до суду та стягувати їх до досягнення дитиною повноліття.
Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.180-183, 191 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 19, 23, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3512 (три тисячі п`ятсот дванадцять) грн. щомісяця, починаючи з 04 листопада 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. в дохід держави. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.