1	Справа № 335/2302/26  2-а/335/64/2026 	

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
при секретарі - Бойкинюк Д.П.,
за участю
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Філіної Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
04.03.2026 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява, яка містить вимогу визнати протиправною і скасувати постанову № 1468 від 07.07.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн., і справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Адміністративний позов обґрунтований посиланням на таке.
Громадянин України ОСОБА_1 , який проживає у м. Запоріжжя, на військовому обліку перебував у ІНФОРМАЦІЯ_2 та має відстрочку від призову за мобілізацією, як особа з інвалідністю. Жодного разу ОСОБА_1 до РТЦК не доставляли та протокол на останнього не складали.
28.02.2026 року через онлайн банкінг позивач дізнався, що на його рахунки накладено арешт, а співробітники банку повідомили про наявність виконавчого провадження.
В подальшому позивачу стало відомо, що відносно нього начебто було складено протокол про адміністративне правопорушення за відсутність військово-облікового документу та в подальшому накладено штраф, а справу направлено до виконавчої служби.
01.03.2026 ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження за допомогою ідентифікатора, отриманого у державного виконавця, позивач встановив, що у провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі перебуває провадження № 80074819. В межах вказаного виконавчого провадження на банківські рахунки Позивача накладено арешт.
Однак ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки взагалі не знав про наявність такої, викликів для складання протоколу про адміністративне правопорушення та (або) для участі в розгляді справи за таким протокол він також не отримував.
Позивач вважає, що у даному випадку відповідачем при винесенні Постанови порушено вимоги ст. 129 Конституції України та ст. 268 КУпАП щодо його права ознайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою. Постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності від 07.07.2025 № 1468 винесена без будь-яких підстав та з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, а тому просить її скасувати, а провадження в справі закрити.
Ухвалою суду від 06.03.2026 провадження у справі було відкрите, відповідачу був встановлений строк подання відзиву на позов і доказів на його обґрунтування. Крім того, від відповідача були витребувані копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 
30.03.2026 від відповідача надійшов відзив позов у паперовому виді, який також 03.04.2026 надійшов в електронному виді через підсистему «Електронний суд», до якого додані документи щодо справи відносно ОСОБА_1 .
У відзиві на позов відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке.
Під час складання протоколу №1468 від 28.06.2025 про адміністративне правопорушення позивача було ознайомлено з правами та обов`язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі зі змістом статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 63 Конституції України. Будь-яких заяв та клопотань від позивача не надходило.
Про час, дату та місце розгляду адміністративної справи позивач також повідомлявся.
За результатами розгляду матеріалів справи №1468 від 28.06.2025 про адміністративне правопорушення за ознаками частини третьої статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесена постанова №1468 від 07.07.2025 за справою про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.
Відповідно до відомостей Центрального ОР у місті ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач 28.06.2025 року перебуваючи по вул. Ігоря Сікорського біля будинку 35 у м. Запоріжжя, не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, чим порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 25 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 оку №560.
У пункті 25 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 оку №560 зазначено, що громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військовообліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Доказів про виконання вищезазначених вимог Позивач суду не надав, будь-які клопотання під час складання Протоколу про адміністративне правопорушення не заявляв.
Згідно з ч. 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», уповноважені представники ТЦК та СП або поліцейські мають право здійснювати фото- та відеофіксацію під час пред`явлення та перевірки документів, вручення повісток чи інших адміністративних процедур, однак термін зберігання таких відео записів становить 30 днів.
Згідно даних Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 з 28.06.2025 року.
Отже, притягнення позивача до адміністративної відповідальності як порушника законодавства, є законним та обґрунтованим, так як Позивач перебував у громадському місці без військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського.
В судовому засіданні 13.04.2026 позивач та його представник, адвокат Філіна Є.В., позовні вимоги підтримали, пославшись на викладені у позові факти і норми права.
Позивач ОСОБА_1 пояснив при цьому, що 28.06.2025 він дійсно був зупинений працівниками патрульної поліції поблизу адреси м. Запоріжжя, вул. Ігоря Сікорського, 35. При цьому він мав при собі військовий квиток та мобільний пристрій із встановленим і активованим мобільним застосунком «Резерв+», за допомогою якого раніше у строк до 16.07.2024 уточнив свої обліковані дані. Незважаючи на це, він був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де перебував безперервно до 30.06.2025 включно. Протягом цього часу він пройшов медичний огляд і отримав висновок ВЛК щодо придатності до військової служби, про що до його військового квитка, який він мав при собі, були внесені відповідні записи, в тому числі про направлення на військову службу за мобілізацією. При цьому протягом перебування у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 у місті Запоріжжя 28-30 червня 2025 в його присутності протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не складався, з його змістом позивача не повідомляли, і отримати його копію не пропонували. Так само позивачу не було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення за вказаним протоколом, який відбудеться 07.07.2025. Замість цього позивачу була вручена повістка на відправку на проходження військової служби за мобілізацією саме на 07.07.2025. У вказану дату позивач з`явився за цією повісткою, однак на військову службу відправлений не був, оскільки виявилось, що в нього є 3-тя група інвалідності і право на відстрочку на цій підставі. Протягом 07.07.2025 ніхто позивача до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 не викликав, розгляд справи про адміністративне правопорушення в його присутності не відбувався, копію постанови № 1468 від 07.07.2025 йому вручена не була. В подальшому йому була вручена ще одна повістка на відправку на 08.07.2025, за якою він також з`явився, однак через наявність інвалідності відправлений на військову службу не був, а у серпні 2025 року мобілізаційне розпорядження щодо нього було скасоване. Відтак, позивач не знав і не міг знати про факт складання оскаржуваної постанови. 
Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки представника не повідомив, заяв чи клопотань процесуального характеру не подав.
Третя особа явку представника не забезпечила, відзиву на позов не подала.
У зв`язку з цим справа була розглянута за відсутності представника відповідача і третьої особи за наявними матеріалами.
Дослідивши наявні у справі матеріали та заслухавши пояснення учасників справи, що з`явились в судове засідання, суд встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 має військово-обліковий документ – військовий квиток серії НОМЕР_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_8 06.09.2007 у зв`язку із зарахуванням в запас з 03.04.2007, що підтверджується копією цього документу, наданого позивачем, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні.
За відомостями з мобільного застосунку «Резерв+», позивач вчасно уточнив свої військово-облікові відомості, а саме 14.07.2024.
Разом з цим, 28.06.2025 стрілець 2-го відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_9 солдат ОСОБА_5 , склав протокол № 1468 про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 28.06.2025 року об 11 год. 30 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , під час загальної мобілізації, в умовах особливого періоду, не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, чим порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 25 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.
У вказаному протоколі зазначено також, що позивачу ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за цим протоколом відбудеться о 10 год. 00 хв. 07.07.2025. в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Водночас у цьому протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису в ньому у графах щодо роз`яснення прав та щодо повідомлення про час і місце розгляду справи, а також відмовився від отримання копії протоколу, в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 
07.07.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_10 полковник ОСОБА_8 виніс постанову № 1468 у справі про адміністративне правопорушення, якою визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
За змістом вказаної постанови, ОСОБА_1 28.06.2025 року об 11 год. 30 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , під час загальної мобілізації, в умовах особливого періоду, не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, чим порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 25 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.
Водночас судом встановлено, що на сторінці 22 військового квитка серії НОМЕР_1 , що належить позивачу, міститься штамп про взяття позивача на військовий облік у  ІНФОРМАЦІЯ_2 саме 28.06.2025, а вже 30.06.2025 позивач був знятий з військового обліку і взятий знову, а запис про його мобілізацію з 30.06.2025 на сторінці 4 того ж військового квитка закреслений, і це виправлення застережене підписом начальника і печаткою вказаного ТЦК.
Також судом встановлено, що позивачу були вручені повістки на відправку № 158 і № 162, за якими він мав з`явитись до відповідача 07.07.2025 та 08.07.2025 відповідно для подальшого направлення для проходження військової служби.
Оцінюючи наявні у справі докази, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення мають міститися інформація про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Статтею 277-2 КУпАП встановлено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Виходячи із змісту ст. ст. 268, 279 КУпАП, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має право брати участь у розгляді справи, надавати пояснення, залучати докази, користуватись правовою допомогою адвоката тощо. Невід`ємним елементом права на участь і у розгляді справи є право бути завчасно повідомленим про час місце такого розгляду. При цьому висловлення такою особою заяви про розгляд справи без її участі не позбавляє орган, який розглядає справи, від обов`язку вжити заходів для завчасного повідомлення такої особи про час і місце розгляду справи.
У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).
Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, у зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості, саме уповноважена посадова особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто «поза розумним сумнівом» довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Одним з основних положень практики ЄСПЛ щодо застосування Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є те, що до процедури притягнення до адміністративної відповідальності мають висуватись вимоги, аналогічні тим, що висуваються до процедур у кримінальному судочинстві.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень.
Однак відповідач у цій справі не надав жодного доказу на підтвердження законності і обґрунтованості оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, в тому числі не надав ані доказів належного складання протоколу про адміністративне правопорушення від 28.06.2025, ані доказів, якими був би зафіксований факт непред`явлення позивачем військово-облікового документу або відсутності такого документа у позивача взагалі.
Водночас позивачем надані пояснення, які доказами відповідача не спростовуються, докази, які повністю спростовують факти, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова.
Так, факт наявності у позивача військового квитка з 2007 року є очевидним.
Так само є очевидним дотримання позивачем вимог законодавства щодо уточнення військово-облікових даних в період до 16.07.2024, що підтверджується відповідною роздруківкою з мобільного застосунку «Резерв+», і свідчить про наявність у позивача й військово-облікового документу в електронному виді, в тому числі станом на 28.06.2025..
Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Крім того, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» від 16 травня 2024 року № 559 (далі – Порядок № 559) установлено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559. Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ. Пунктом 9 Порядку № 559 встановлено, що військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.
Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністра оборони України від 01.01.2024 № 3, до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства.
Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Всупереч цьому, доказів того, що позивач не мав при собі та (або) не пред`явив свій військово-обліковий документ поліцейському, перебуваючи за адресою м. Запоріжжя, вул. Ігоря Сікорського, 35, відповідач не надав, і не вказав про наявність такого доказу ані в протоколі від 28.06.2025, ані у постанові від 07.07.2025 № 1468.
Доказів того, що уповноважена особа відповідача перебувала 28.06.2025 за адресою м. Запоріжжя, вул. Ігоря Сікорського, 35, відповідач також не надав.
Водночас факт наявності у позивача при собі вказаного військово-облікового документу саме 28.06.2025, так само як і факт його пред`явлення уповноваженій особі відповідача, неспростовно доводяться тим, що уповноважена особа відповідача саме 28.06.2025 поставила у військовому квитку позивача штамп про взяття на військовий облік.
За таких обставин саме складання протоколу № 1468 від 28.06.2025 про адміністративне правопорушення було безпідставним.
Пояснення позивача про те, що він безперервно з 28 по 30 червня 2025 року перебував у приміщенні відповідача і під контролем його уповноважених осіб, матеріалами справи не спростовуються.
Записи у протоколі № 1468 від 28.06.2025 про відмову позивача від ознайомлення з його змістом та отримання його копії суд до уваги не бере, оскільки в протоколі не вказані персональні відомості свідків, які нібито засвідчили цей, що унеможливлює її виклик до суду і допит з метою перевірки достовірності таких записів.
Не надано відповідачем й доказів на підтвердження відповідних повноважень у особи, яка склала вказаний протокол.
Таким чином, відповідач не надав пояснень і відповідних доказів щодо того, яким чином позивач не пред`явив військово-облікового документу 28.06.2025, якщо в цей же день до військового квитка позивача були внесені всі записи у зв`язку з його мобілізацією.
Також суд бере до уваги, що оскаржувана постанова не містить відомостей про виклик позивача для розгляду справи про адміністративне правопорушення, і про його неявку, не містить пояснень позивача або відмітки про відмову від таких пояснень, не містить посилань на докази, на підставі яких уповноважена особа дійшла висновку про доведеність факту, викладеного у протоколі.
Не надав відповідач і доказів вручення оскаржуваної постанови позивачу, або відмови позивача від її отримання, або надіслання її за місцем проживання позивача.
Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана Постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За змістом ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_11 є належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 .
При поданні позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 665,60 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, – задовольнити повністю.
Постанову № 1468 від 07.07.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 ,про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , адміністративного стягнення в у виді 17000,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - скасувати.
Справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , (місце реєстрації – АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять грн. 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя          М.М. Мінаєв