ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
14 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32758/24	
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Сафронової С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 в адміністративній справі №160/32758/24 за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради в якій просить:
-визнати протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо припинення: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, а ОСОБА_4 з 01 жовтня 2024 року відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»;
-зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити: ОСОБА_1 , виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»;
-зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити: ОСОБА_2 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»;
-зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити: ОСОБА_3 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»;
-зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити: ОСОБА_4 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 жовтня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 16.04.2024 та від 24.07.2024, про відмову ОСОБА_1 , як уповноваженому представнику сім`ї, у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особа.
Зобов`язано Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» та виплатити нараховану допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Рішенням Управління від 24.05.2023 ОСОБА_1 призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.05.2023 у розмірі 5000,00 грн. щомісячно (2000,00 грн. - працездатна особа ОСОБА_1 та 3000,00 грн. - дитина ОСОБА_3 ); рішенням Управління від 24.05.2023 ОСОБА_2 призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.05.2023 у розмірі 5000,00 грн. щомісячно (2000,00 грн. - працездатна особа ОСОБА_2 та 3000,00 грн. - дитина ОСОБА_4 ).
Виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було подовжено автоматично на один шестимісячний період з 01.08.2023 по 31.01.2024.
Відповідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2024 № 94 «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб» ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 продовжено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 1 лютого 2024 р. на один місяць без додаткового звернення.
Виплату допомоги ОСОБА_2 на дитину з інвалідністю віком до 18 років ОСОБА_4 було подовжено автоматично з 01.03.2024 на центральному рівні.
15.04.2024 ОСОБА_1 , як уповноважений представник сім`ї, надала до Управління заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. До складу сім`ї заявниці входять: чоловік - ОСОБА_2 , діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
До заяви позивач додала довідку Дніпровської гімназії № 79 Дніпровської міської ради від 11.04.2024 № 1658д про навчання ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 (малолітня дитина з інвалідністю) було автоматично подовжено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024 згідно пункту 13-1 Порядку № 332.
Іншим особам із складу членів сім`ї рішенням Управління від 16.04.2024 відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на підставі п. 13-2 Порядку № 332 у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в сім`ї перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
01.07.2024 на адресу Управління надійшла заява Позивача про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. До заяви ОСОБА_1 додала копію довідки від 20.06.2024 № 77 про участь особи ( ОСОБА_2 ) у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
24.07.2024 ОСОБА_1 , як уповноважений представник сім`ї, надала до Управління заяву про надання допомоги па проживання внутрішньо переміщеним особам за формою, визначеною Порядком № 332. До складу сім`ї заявниці входять: чоловік - ОСОБА_2 , діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
До заяви ОСОБА_1 додала копію довідки від 20.06.2024 № 77 про участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, згідно якої чоловік позивача, ОСОБА_2 , працює в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області.
Згідно інформації, наданої ДПС до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (далі - ЄІССС), за період січень-березень 2024 року дохід ОСОБА_2 становив 126340,49 грн., дохід ОСОБА_1 - 10383,09 грн.
Розрахований середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в сім`ї ОСОБА_1 у період з 01.01.2024 по 31.03.2024 становить 11393,63 грн., що перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (9444,00 грн.).
На підставі вищевикладеного, рішенням Управління від 24.07.2024 відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в сім`ї перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
На підставі заяв ОСОБА_2 від 07.11.2024 та ОСОБА_1 від 21.11.2024 виплату допомоги на проживання на дитину ОСОБА_4 переведено з рахунка ОСОБА_2 на рахунок позивача.
Станом на 30.12.2024 ОСОБА_1 донараховано допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 у розмірі 9000,00 грн. за період з жовтня по грудень 2024.
Так, позиція відповідача зводиться до того, що органи ДСНС не входять до переліку, який передбачений пунктом 8 Порядку № 632.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (Закон № 1706-VII) цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно із частиною другою цієї статті Закону № 1706-VII адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина перша та друга статті 4 Закону №1706-VII).
Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
07 жовтня 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Порядок № 505).
Пунктом 2 Порядку № 505 передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
У зв`язку із набранням чинності 22 березня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, якою затверджений Порядок № 332 та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505.
Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:
- для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
- для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.
Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови № 505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.
Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а пункт 3 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.
Колегія суддів дійшла висновку, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком № 332 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: це тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, або на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.
При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком № 332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.
В свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що випадок, за якого допомога на проживання, визначена Порядком № 332, не надається, законодавець пов`язав з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням № 204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24 лютого 2022 року, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, а не з датою включення регіону до переліку про який іде мова в пункті 2 Порядку № 332.
Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року по справі № 160/12308/22.
Позивач наполягає на протиправності врахування у складі сукупного середньомісячного доходу грошового забезпечення її чоловіка, який безпосередньо приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за період такої участі, з посиланням на п. 8 Порядку № 632.
Безпосередня участь чоловіка позивача - капітана служби цивільного захисту ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України підтверджено довідкою аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Донецькій області № 77 від 20.06.2024, копія якої наявна в матеріалах справи. Зазначена довідка відповідає формі, встановленій у додатку № 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженою Постановою КМУ № 413 від 20.08.2014.
Відповідно до п.п. 1, 2 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
ДСНС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно з п. 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878, Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері, зокрема, цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
Відтак, МВС України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у вказаних сферах, а ДСНС є центральним органом виконавчої влади, що її реалізує, при цьому ДСНС не належить до структури МВС. Факт координації діяльності ДСНС Міністром внутрішніх справи не свідчить про входження ДСНС до структури МВС, з огляду на що суд не приймає доводи позивача з цього приводу.
Враховуючи визначення терміну "військове формування" Законом України "Про оборону" як створену відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій, суд погоджується із доводами відповідача про неможливість визначення ДСНС як військового формування.
Водночас, суд вважає за необхідне зауважити на такому.
Пунктом 8 Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 632 встановлено вимоги, за яких дохід не включається до середньомісячного сукупного доходу:
наявність в особи статусу такої, що приймала безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації;
доходи отримані у період участі такої особи у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони;
доходи у вигляді грошового забезпечення та інших виплат, що встановлені законодавством для працівників визначених в цьому пункту органів, серед яких не зазначено органів ДСНС.
Матеріалами справи підтверджено, що чоловік позивача є особою, що брала участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони та враховуючи вимоги щодо періоду доходів, для визначення сукупного середньомісячного доходу та строки участі чоловіка позивача у таких заходах з 03.10.2023 по 19.06.2024 день видачі довідки, суд встановлює відповідність чоловіка позивача першим двом критеріям, що наведені вище.
Щодо незазначення ДСНС у переліку органів, стосовно працівників яких законодавством встановлено грошове забезпечення та інші виплати, то з цього приводу суд зазначає, що обмеження переліку доходів (у вигляді грошового забезпечення та інших виплат, отриманих під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації) за ознакою органу виконавчої влади, де проходить службу (має трудові відносини) така особа призводить до неоднакового ставлення до таких осіб за подібних умов, що є неприпустимим.
З огляду на таке, суд вважає за можливе застосування під час обчислення відповідачем сукупного середньомісячного доходу приписів пункту 8 Порядку № 632, а його незастосування відповідачем є протиправним.
Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду заяви позивача відповідач припустився порушення пункту 8 Порядку № 632, що призвело до завищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 в адміністративній справі №160/32758/24 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 в адміністративній справі №160/32758/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Сафронова