КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2033/2026
Справа № 357/15048/25 
Головуючий в суді І інстанції Озадовський Р.Ю.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

06 квітня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді головуючого Кашперської Т.Ц., за участі секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Чередніченко Віталіни Анатоліївни на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 09 вересня 2025 року о 09 год. 08 хв. в м. Біла Церква, по проспекту Незалежності, 157 керував транспортним засобом Toyota Hiace д.н.з.   НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Чередніченко В.А., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу 09 березня 2026 року, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2025 року та закрити провадження в справі.
Посилалася на те, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 7, 9 КУпАП, ст. 62 Конституції України допустив спрощений підхід при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при винесенні постанови обмежився формальним аналізом норм законодавства, якими врегульовано порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, не дослідивши та не надавши оцінку доказам по справі.
Зазначав, що ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Крім того, зупинка автомобіля під час дії воєнного стану регламентується Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456, п. 10 якого визначено перелік підстав, коли уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з рапорту Інспектора взводу № 2 роти № 1 Батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта поліції М. Коломійця, ОСОБА_1 був зупинений без порушень правил дорожнього руху. До того ж, на відео clip-3 на 09:03 чітко чути, як працівник поліції каже «Я його не бачу», а інший працівник поліції каже: «Він сюди не доїхав». О 09:03:46 працівник поліції озвучує: «Он в правом ряду. Це він. Я його зупиняю». Після чого відбулася зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та причини зупинки працівниками поліції не озвучені та не повідомлені. Після чого працівник поліції також без повідомлення підстав, які визначені ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», проводить поверхневу перевірку транспортного засобу, причому з грубими порушеннями, оскільки деякі речі оглядає самостійно.
Після цього до водія підходять ще два працівники поліції з вимогою пред`явити документи для перевірки, не повідомляючи, з якою метою проводиться перевірка документів і транспортного засобу та на яких підставах. В цих працівників поліції виникає підозра щодо можливого стану наркотичного сп`яніння у водія. 
На пропозицію проїхати до медичного закладу в смт. Тараща ОСОБА_1 каже «Я згоден» і задає питання щодо процедури (відео clip-1 09:15:32). Після чого поліцейський йому повідомляє, що «Зараз можуть відправити і на соцтерапію». Чинним законодавством України не передбачено такої процедури огляду, як направлення на соцтерапію. Звертала увагу, що працівник поліції вочевидь навмисно вводить ОСОБА_1 в оману та не роз`яснює йому суті адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та не роз`яснює йому правила проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, наслідки відмови від такого проходження, а також не роз`яснює йому права, якими він може користуватися під час цього огляду.
На відео clip-1 09:18:26 працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що документи він не повертає водієві, тому що, якщо тест виявиться позитивним, то машина поїде на евакуаторі.
Звертала увагу, що поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 порядок відсторонення від керування транспортним засобом, передбачений ст. 266 КУпАП, та не повідомив, що керування повинно здійснюватися іншою особою, а натомість погрожував тим, що автомобіль забере евакуатор.
Після чого о 09:18:45 працівник поліції знімає службову бодікамеру і ставить на капот службового автомобіля. До нього підходить ОСОБА_1 та розмова між працівником поліції та водієм відбувається без фіксації. 
Наводила зміст п. 5 Розділу ІІ, п. 1 Розділу VІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, вказувала, що працівник поліції своїми діями в порушення вимог вказаної інструкції умисно вчинив перешкоду здійсненню відеозапису розмови між ним і водієм. Після спливу 30 хв. працівник поліції бере в руки бодікамеру і ОСОБА_1 запитує, що йому говорити, на що працівник поліції відповідає: «Ну говори, що відмовляєшся». На відео clip-0 о 09:28:12 інший працівник поліції повідомляє, що вже необхідно їхати в м. Сквира проходити огляд у встановленому законом порядку. І поліцейський каже, «Що такого поняття як відмова немає у ПДР, але ми людину змусити не можемо, тому якщо ви категорично відмовляєтесь, то ви повинні усвідомлювати, що буде складено протокол на рішення суду».
Звертала увагу, що водієві не роз`яснили, що відмова від проходження огляду є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та тягне за собою накладення стягнення у вигляді штрафу 17000 грн. 
До того ж, як повідомляє водій ОСОБА_1 , після того, як працівник поліції повідомив йому, що автомобіль забере евакуатор, та відвів його в сторону, він далі погрожував, що автомобіль працівники поліції заберуть на штраф майданчик і йому дорого обійдеться його зберігання, додатково потрібно буде оплатити послуги евакуатора, який забиратиме автомобіль, а тому змусив водія відмовитися від проходження огляду, щоб в нього не виникло проблем з евакуацією автомобіля.
Отже, формально водій ніби озвучив, що відмовляється, але необхідно враховувати, що попередньо він готовий був їхати на огляд та чітко неодноразово наголосив на цьому працівникам поліції. І лише після того, як працівник поліції протягом 30 хвилин переконував його відмовитися від цього огляду, ОСОБА_1 озвучив, що він відмовляється. Крім того, йому не озвучили порядок проходження такого огляду та наслідки від його відмови.
Зазначала, що на працівників поліції, як на суб`єктів владних повноважень, закон покладає обов`язок роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її права та обов`язки, та з дотриманням норм законодавства скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення. 
Звертала увагу на особу водія та на його поведінку. ОСОБА_1 з 19 років перебував на службі у ЗСУ, протягом трьох років брав безпосередню участь у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, за ці роки він мав численні контузії, тяжкі поранення та отримав ряд захворювань, пов`язаних з проходженням служби. Можливо, через наслідки війни він не зміг належним чином оцінити та відреагувати на очевидну провокацію з боку працівників поліції, а тому вважала, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій навпаки має бути під захистом з боку держави, а не бути жертвою свавілля представників державних органів.
Щодо пропущеного строку на подання апеляційної скарги, зазначала, що судові повістки, які направлялися ОСОБА_1 , не були йому вручені, а тому він не знав і не міг знати, що відбувається судовий розгляд справи. Дізнавшись, що відносно нього було винесене рішення, ОСОБА_1 звернувся до Центру надання безоплатної правничої допомоги, де Чередніченко В.А. як захиснику було видано доручення для надання йому безоплатної правничої допомоги, і вона в найкоротший термін підготувала апеляційну скаргу.

До апеляційної скарги додано копію посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого 12 листопада 2024 року, копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 вересня 2025 року № 354 про те, що солдат у відставці ОСОБА_1 дійсно з 07 жовтня 2021 року по 20 липня 2025 року знаходився на військовій службі у ЗСУ, брав безпосередню участь у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України на території Донецької та Луганської областей, копію довідки ВЛК від 08 липня 2025 року про те, що солдат ОСОБА_1 отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, непридатний до військової служби.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови захисник Чередніченко В.А. пропустила з поважних причин, оскільки розгляд справи судом першої інстанції проведено у відсутності ОСОБА_1 , судові повістки, якими він повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, були повернуті до суду в зв`язку з відсутністю адресата.
Захисник Чередніченко В.Ю. ознайомилась з матеріалами справи 04 березня 2026 року, а 09 березня 2026 року нею було подано апеляційну скаргу.
За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та захисник Чередніченко В.Ю. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють як об`єктивну, так і суб`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначених вимог закону у цій справі у повній мірі дотримано не було, а постанова судді суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду в закладі охорони здоров`я для визначення стану наркотичного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

У відповідності до вимог частини першої ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 448137 від 09 вересня 2025 року вказано, що водій ОСОБА_1 09 вересня 2025 року о 09 год. 08 хв. в м. Біла Церква, по проспекту Незалежності, 157 керував транспортним засобом Toyota Hiace д.н.з.   НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.

Також в матеріалах справи містяться відеозаписи на двох оптичних дисках з бодікамер працівників поліції, які судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення жодним чином не було проаналізовано, а лише зроблено формальне посилання на них. 

Із вказаних відеоматеріалів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що о 09:04 відбулася зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Причини зупинки, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», п. 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456, працівниками поліції не озвучені та не повідомлені.

На відеозаписі зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу Toyota Hiace д.н.з. НОМЕР_1 до водія ОСОБА_1 підходять ще два працівники поліції з вимогою пред`явити документи для перевірки, не повідомляючи, з якою метою проводиться перевірка документів і транспортного засобу та на яких підставах. В цих працівників поліції виникає підозра щодо можливого стану наркотичного сп`яніння у водія. 
На пропозицію проїхати до медичного закладу в смт. Тараща ОСОБА_1 каже «Я згоден» і задає питання щодо процедури (відео clip-1 09:15:32).
На відео clip-1 09:18:26 працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що документи він не повертає водієві, тому що, якщо тест виявиться позитивним, то машина поїде на евакуаторі.
О 09:18:45 працівник поліції знімає службову бодікамеру і ставить на капот службового автомобіля. До нього підходить ОСОБА_1 та розмова між працівником поліції та водієм відбувається без фіксації. 

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Враховуючи, що виконання працівником поліції службових обов`язків о 09:18:45 завершене не було, і особистого приватного становища у поліцейського під час спілкування з ОСОБА_1 вочевидь не виникло, інших підстав для відкріплення бодікамери, аніж для умисного вчинення перешкод здійснення відеозапису розмови між ним і водієм, про що доречно зазначено у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Після спливу 30 хв. працівник поліції бере в руки бодікамеру і ОСОБА_1 запитує, що йому говорити, на що працівник поліції відповідає: «Ну говори, що відмовляєшся». 
Після цього о 09:48 ОСОБА_1 формально відмовляється від проходження огляду в медичному закладі.
Отримавши формальну відмову ОСОБА_1 , працівник поліції повідомляє, що «такого поняття як відмова немає у ПДР, але ми людину змусити не можемо, тому якщо ви категорично відмовляєтесь, то ви повинні усвідомлювати, що буде складено протокол на рішення суду».

Таким чином, працівниками поліції було неправильно роз`яснено водієві наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, які не відповідають п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.
Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

За обставин встановлення в діях поліцейських схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду, сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що дії працівників патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що вони надавали ОСОБА_1 пряму вказівку відмовитися під відеозапис від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, неодноразово акцентували на тому, що у випадку підтвердження стану наркотичного сп`яніння його транспортний засіб буде забирати евакуатор, не роз`яснивши ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 266 КУпАП у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, дають підстави для висновку, що працівники поліції вчиняли наведені дії виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до висловлення відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Враховуючи конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду.

Відповідно до сталої практики Європейського суду із прав людини, висловленої у чисельних рішення Суду («Енгель та інші про ти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2025 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Допущені порушення вимог закону є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Чередніченко Віталіни Анатоліївни про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Чередніченко Віталіни Анатоліївни задовольнити.
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя Кашперська Т.Ц.