ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/690/26 Справа № 208/7641/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Усенко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №208/7641/25 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Покровський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», про визнання протиправними дій державного виконавця Покровського відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року, постановлену у складі судді Кузнєцової А.С., -
ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області із скаргою про визнання протиправними дій державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування скарги посилався на те, що він є стягувачем у виконавчому провадженні №АСВП №73024296, відкритому 12 жовтня 2023 року на підставі виконавчого листа №363/2659/22, виданого 28 вересня 2023 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Вказує, що зі спливом 1 року та 8 місяців, судове рішення не виконане.
29 травня 2025 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п.12 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».
Зауважує, що він не був повідомлений про її винесення жодним чином - ні поштовим, ні електронним повідомленням, що на його погляд є порушенням ч.2 ст.34 та ст.28 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначає, що про винесення цієї постанови заявник дізнався лише зі звернення Міністерства юстиції, отриманого ним 10 червня 2025 року у відповідь на звернення через Уповноваженого ВРУ з прав людини.
Вважає дії державного виконавця щодо зупинення виконавчих дій протиправними, оскільки не наведено жодних об`єктивних обставин, що унеможливлюють виконання рішення, здійснене без належного повідомлення стягувача, що є грубим процесуальним порушенням, що порушує його право на справедливий судовий захист та ефективне виконання рішення суду.
У зв`язку з чим просив визнати незаконною постанову державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 травня 2025 року про зупинення вчинення виконавчих дій у провадженні №73024296. Зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження та вчинити необхідні виконавчі дії. Визнати дії державного виконавця щодо неналежного повідомлення стягувача протиправними.

Ухвалою Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Покровського відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано незаконною постанову державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 травня 2025 року про зупинення вчинення виконавчих дій у провадженні №73024296 та зобов`язано державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження та вчинити необхідні виконавчі дії щодо виконання виконавчого документу.

Не погодившись з таким судовим рішенням старший державний виконавець І.Пужас подала апеляційну скаргу в якій вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що порушує норми процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у провадженні відділу перебуває зведене виконавче провадження №38688807, до складу якого входять 667 виконавчих проваджень на суму 246 863 595,45 грн., з яких 409 виконавчих проваджень на суму 38 842 005,56 грн. про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» заборгованості по заробітній платі та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами на користь фізичних осіб.
Також у складі зведеного виконавчого провадження №38688807 перебуває виконавче провадження АСВП №73024296, яке було відкрито 12 жовтня 2023 року на підставі виконавчого листа №363/2659/22, виданого 28 вересня 2023 року Вишгородським районним судом Київської області, про стягнення з ДП ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Вказує, що 12 жовтня 2023 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено рекомендованим листом на адресу, вказану у заяві стягувача, а саме: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 12 жовтня 2023 року винесена постанова про приєднання ВП №73024296 до складу зведеного ВП №38688807.
Зазначає, що 11 липня 2018 року зведене виконавче провадження зупинено згідно п.12 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з включенням державного підприємства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
Відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України», Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» Фонд державного майна України наказом №762 від 08 червня 2018 року прийняв рішення про приватизацію ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» ЄДРПО 31599557.
Вказує, що в рамках зведеного виконавчого провадження №38688807 був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ДП «ВК «Краснолиманська», що підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Зауважує, що 18 квітня 2025 року винесена постанова про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника. Зроблено запит на отримання інформації, що становить банківську таємницю.
Ввиплата заборгованості по заробітній платі з ДП ВК «Кранолиманська» здійснюється в порядку черговості пред`явлення виконавчих документів на виконання, а так, як наявні виконавчі документи пред`явлені до 12 жовтня 2023 року при їх погашенні буде погашено кожний наступний документ в порядку черговості надходження на виконання.
29 травня 2025 року винесена постанова про зупинення виконавчого провадження на підставі п.12 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» копія, якої направлена простим листом засобами Укрпошти на адресу боржника.
Повторно постанова про зупинення виконавчого провадження 12 червня 2025 року направлена електронною поштою на адресу стягувача.
Окрім цього зазначає, що судом першої інстанції не було повідомлено відділ державної виконавчої служби про відкриття провадження по скарзі ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 29 травня 2025 року про зупинення виконавчого провадження, що на його думку є порушенням норм процесуального закону.
У зв`язку з чим просив його апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги в повному обсязі.

Скаржник ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Ухвала суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що у провадженні Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №73024296, відкрите 12 жовтня 2023 року на підставі виконавчого документу №363/2659/22, виданого 28 вересня 2023 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
29 травня 2025 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п.12 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно відповіді в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби встановлено, що на виконанні у Покровському відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження №38688807 по виконанню 667 виконавчих документів про стягнення з ДП ВК «Краснолиманська» коштів на загальну суму 246 863 595,45 гривень в тому числі 409 виконавчих проваджень про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами на загальну суму 38 842 005,56 гривень, що були порушені до звернення виконавчого листа №363/2659/22 від 28 вересня 2023 року, про стягнення на користь ОСОБА_1 сум до виконання.
До складу зведеного виконавчого провадження, яке було зупинено 11 липня 2018 року на підставі п.12 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з включенням державного підприємства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, входить і виконавче провадження №73024296 з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області №363/2659/22, виданого 28 вересня 2023 року про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року №36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» ДП ВК «Краснолиманська» внесена до переліку об`єктів великої приватизації.
Державним виконавцем 29 травня 2025 року, на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №73024296.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що винесення державним виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, є порушенням конституційних прав скаржника, оскільки відповідно до ч.1 п.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не може зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема за рішеннями про виплату заробітної плати, …. відшкодування шкоди тощо.

Колегія суддів не погоджується із таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання рішень здійснюється відповідно до Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» з наступними змінами та доповненнями, Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та низки інших нормативно-правових актів.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконанні рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах (постанова Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №207/3019/17 (провадження №61-4142св24), від 10 грудня 2024 року в справі №755/7196/22 (провадження №61-12242св23) та ін.).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У статті 451 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У справі, що переглядається судом встановлено, що в провадженні Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №73024296, відкрите 12 жовтня 2023 року на підставі виконавчого документу №363/2659/22, виданого 28 вересня 2023 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Згідно долученої до скарги копії відповіді в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби від 02.06.2025р. (а.с.11, 12) на виконанні у Покровському відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження №38688807 по виконанню 667 виконавчих документів про стягнення з ДП ВК «Краснолиманська» коштів на загальну суму 246 863 595,45 гривень в тому числі 409 виконавчих проваджень про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами на загальну суму 38 842 005,56 гривень, що були порушені до звернення виконавчого листа №363/2659/22 від 28 вересня 2023 року, про стягнення на користь ОСОБА_1 сум до виконання.
До складу вказаного зведеного виконавчого провадження було включено і виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області №363/2659/22, виданого 28 вересня 2023 року, про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року №36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» ДП ВК «Краснолиманська» внесена до переліку об`єктів великої приватизації.
Враховуючи наведене, на підставі п.12 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», зведене виконавче провадження було зупинено 11 липня 2018 року, у зв`язку з включенням підприємства-боржника до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.
Тому державним виконавцем 29 травня 2025 року, також на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій копія якої направлена простим листом засобами Укрпошти на адресу стягувача. Повторно постанова про зупинення виконавчого провадження спрямована 12 червня 2025 року електронною поштою на електронну адресу стягувача.

В пункті 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачається, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
За змістом частини другої згаданої статті виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Частиною п`ятою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з тих підстав, що відповідно до ч.1 п.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, за рішеннями про виплату заробітної плати, …. в тому числі відшкодування шкоди.
Між тим, колегія суддів звертає увагу, що Законом України №2597-VIII від 18 жовтня 2018 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність у Законі України «Про виконавче провадження» у частині першій статті 34: «у пункті 4 слова «за рішеннями про виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, авторської винагороди, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, рішеннями немайнового характеру» які виключено.

Між тим відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Згідно п.14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.
У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.
Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).
Згідно з практикою застосування Закону України «Про виконавче провадження», зведене провадження є єдиним комплексом, тому зупинення дій за зведеним провадженням поширюється на всі включені до нього виконавчі документи, навіть якщо вони надійшли пізніше.
Тобто нове виконавче провадження, приєднане до зведеного, автоматично підлягає зупиненню. Зупинення стосується всіх включених до нього проваджень, щоб забезпечити рівність стягувачів та черговість задоволення вимог, згідно з правилами зведеного виконавчого провадження.
Обставини, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження №73024296 станом на день винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про зупинення вчинення виконавчих дій не усунуто, а тому державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення відповідних дій, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, які є стягувачами у правовідносинах з боржником.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, та прийняв передчасне рішення про задоволення скарги і визнання постанови державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.05.2025р. про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП №73024296 незаконною.
Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині мотивів для задоволення скарги ОСОБА_1 , щодо зобов`язання державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження та вчинити необхідні виконавчі дії щодо виконання виконавчого документу, оскільки дії по примусовому виконанню рішення суду в рамках виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця та належать виключно до його компетенції.
Підміна судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, є недопустимою. Висновок суду в цій частині відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16.

Разом з тим слід зазначити, що з 01.01.2013р. набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон №4901-VI), яким затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.
За статтею 1 Закону, цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.
Терміни в цьому Законі вживаються у значенні, наведеному в Бюджетному кодексі України і Законі України «Про виконавче провадження».
Статтею 2 Закону №4901-VI визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону №4901-VI визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №4901-VI передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону №4901-VI, протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.
За матеріалами справи що розглядається, ОСОБА_1 не ставив питання щодо додержання ВДВС положень Закону №4901-VI, а станом на момент його звернення із даною заявою до суду (11.06.2025р.), у державного виконавця були відсутні підстави для застосування вказаних вище виконавчих проваджень положень ст.4 Закону №4901-VI.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення першої інстанції – скасуванню з ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року – скасувати.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Покровський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», про визнання протиправними дій державного виконавця Покровського відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 01.04.2026 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв