справа № 619/6647/25
провадження № 2/619/173/26

Рішення
Іменем України

16 лютого 2026 року,  
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 619/6647/25, 
ім`я (найменування) сторін:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідачка: ОСОБА_2 ,
вимоги позивачки: про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,
представник позивачки: Смаль В.В.

Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 , у інтересах якого діє представник – адвокат Смаль В.В., звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У обґрунтування позову зазначено, що матері на праві власності належав зазначений будинок, право власності на який було зареєстровано у погосподарській книзі. Спадщину він прийняв шляхом звернення до нотаріуса, а відповідачка від спадщини відмовилася. Постановою нотаріуса від 15.07.2025 йому відмовлено у оформленні спадкових прав через відсутність державної реєстрації права власності на спадковий будинок. 
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 05.11.2025 судом було направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки та 13.11.2025 отримано відповідь.
Ухвалою суду від 17.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.12.2025.
Згідно ухвали суду від 09.12.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 20.01.2026.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяву, у якій просять здійснити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає повністю.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно запису в погосподарській книзі за №09 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) числиться за ОСОБА_3 , про що свідчить довідка Золочівської селищної ради (а.с. 13).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с. 10).
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 1223 ЦК України).
Ураховуючи, що заповіт від імені ОСОБА_3 відсутній, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 28.11.2025 за №83428853, то має місце спадкування за законом. 
У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька – ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 . Їх родинні відносини підтверджено копіями свідоцтв про народження та шлюбу (а.с. 9).
Частиною 3 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживав та був зареєстрований позивач – ОСОБА_1 , що підтверджено матеріалами справи. 
За відомостями приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Кійко Наталії Григорівни 23 грудня 2024 року із заявою про прийняття спадщини постійно проживаючи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , звернувся її син ОСОБА_1 . Дочка спадкодавця – ОСОБА_2 повідомила, що спадщину, з чого б вона не складалася, вона не прийняла та на неї не претендує, звертатися до суду за оформленням своїх спадкових прав не буде, про що 27 березня 2025 року подала відповідну заяву. 
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Як роз`яснено в п. 22 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Постановою приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Кійко Наталії Григорівни 15.07.2025 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на спадковий житловий будинок відсутній належним чином оформлений у відповідності до законодавства правовстановлюючий документ (а.с. 16).
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Тлумачення вищевказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №523/3522/16-ц.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року №533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Зважаючи на те, що в погосподарській книзі є запис про належність житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та позивач у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті матері, отже, наявні підстави для задоволення позову. 
Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов  ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
відповідач:  ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 

Суддя І. М. Нечипоренко