УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №292/707/25 Головуючий у 1-й інст. Лотуга В. Ф. 
Категорія 23 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 292/707/25 за позовом  ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Новозаводські аграрні інвестиції», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-ЄС» про розірвання договорів оренди землі,
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-ЄС» на рішення Пулинського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лотуги В.Ф. у селищі Пулини,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила розірвати договори оренди землі від 02 жовтня 2018 року, укладені між нею та ПП «Новозаводські аграрні інвестиції», щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 1825483600:07:000:0187, площею 2,7979 га, 1825483600:11:000:0264, площею 4,2721 га, 1825483600:07:000:0188, площею 3,1094 га, 1825483600:11:000:0265, площею 3,7928 га та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником вищевказаних земельних ділянок, які розташовані на території Новозаводської сільської ради Житомирського (Пулинського) району Житомирської області.
02 жовтня 2018 року вона з ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» уклала договори оренди землі, за умовами яких в оренду строком на 10 років підприємству передані вказані земельні ділянки зі сплатою орендної плати щороку до 25 грудня. 
19 листопада 2018 року та 20 листопада 2018 року договори зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Вказувала, що ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» протягом 2022-2024 років не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не сплачує орендну плату за користування належними їй земельними ділянками, а тому вважає, що договори оренди мають бути розірвані.
Рішенням Пулинського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2025 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, представник ТОВ «Агро-ЄС» просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник зазначає, що місцевий суд дійшов хибного висновку про порушення відповідачем обов`язку по сплаті орендної плати за договорами за 2022–2024 роки, спираючись виключно на відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків.
Суд не врахував положення пунктів 6 і 8 договорів оренди, які дозволяють сплату орендної плати в натуральній формі шляхом передачі сільськогосподарської продукції, що оформлюється актами приймання-передачі. Позивачка не надала доказів, які б виключали виконання зобов`язань у натуральній формі, а суд не витребував відповідних документів, чим порушив вимоги статті 13 ЦПК України щодо всебічного з`ясування обставин справи.
Крім того, відповідно до умов договорів належним виконанням обов`язків відповідача є забезпечення наявності до 25 грудня поточного року в офісі відповідача (внесення) готівкових коштів та майна для розрахунку, що відповідачем робилося завжди, та робиться на сьогоднішній день.
Позивачка повинна була здійснити прийняття виконання, шляхом приходу в офіс відповідача та отримати гроші чи майно. Жодних претензій та вимог по договору в частині розрахунку з її боку відповідач не отримував, що свідчить про небажання саме позивачки отримати розрахунок по договору, відповідно вона відмовляється прийняти виконання з боку відповідача.
Вказує, що позивачка може отримати належне їй виконання по договору, завітавши до офісу відповідача в робочий час. Але позивачка не бажає отримати виконання, так як остання має намір укласти договір з іншим Орендарем на кращих умовах ніж з відповідачем, що є недобросовісною поведінкою із боку позивача.
Крім того, позов був пред`явлений до суду з порушенням частини 2 статті 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Вказує, що у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу права користування земельними ділянками № 5/06 між ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» (попередній орендар) та ТОВ «Агро-ЄС» (новий орендар), фактичною та юридичною стороною оспорюваного договору оренди є ТОВ «Агро-ЄС», яке знаходиться в місті Київ.
Місцезнаходження ТОВ «Агро-ЄС» — місто Київ, що обумовлює необхідність розгляду справи Святошинським районним судом міста Києва.
ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «Агро-ЄС» набуло права оренди за договором купівлі-продажу № 5/06 в червні 2025 року, отже, є єдиним належним відповідачем.
Також, в матеріалах справи містяться відомості, які підтверджують те, що ТОВ «Агро-ЄС» неодноразово зверталося до позивача з пропозицією погасити заборгованість попереднього орендаря – ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» - з метою недопущення порушення інтересів позивача. Звертає увагу, що відповідно до принципу персональної відповідальності, закріпленого у цивільному законодавстві України, особа не може нести відповідальність за зобов`язання іншої особи, якщо інше не передбачено договором або законом, а розірвання договору оренди землі внаслідок невиконання зобов`язань є формою юридичної відповідальності за порушення умов договору.
ТОВ «Агро-ЄС» отримало на підставі Акту від ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» докази, що підтверджують направлення ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» на адресу позивача листів з проханням надати реквізити для сплати орендної плати та необхідності отримати орендну плату за місцезнаходженням орендаря. Зазначені листи поверталися відправнику з поштовою відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість належного вручення повідомлень та вкотре підтверджує прострочення кредитора відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України.
У поданому відзиві, представник позивача – адвокат Ващук Ю.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишити без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідачем було допущено істотне порушення договорів оренди землі, а саме - систематичну несплату орендної плати позивачці за користування належними їй земельними ділянками за 2022-2024 роки, тому договори оренди землі від 02 жовтня 2018 року, слід розірвати.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 7,0800 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новозаводської сільської ради, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІІІ-ЖТ №052085 від 07 вересня 2001 року (том 1 а.с.7).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2016 року, ОСОБА_1 належать земельні ділянки з кадастровими номерами 1825483600:11:000:0265 (площа 3,7928 га.), 1825483600:07:000:0188 (площа 3,1094 га.), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Новозаводської сільської ради Житомирського (Пулинського) району Житомирської області (том 1 а.с.8-9).
Відповідно до договорів оренди землі від 02 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 передала ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» в оренду строком на 10 років земельні ділянки з кадастровими номерами 1825483600:07:000:0187 (площа 2,7979 га.), 1825483600:11:000:0264 (площа 4,2721 га.), 1825483600:07:000:0188 (площа 3,1094 га.), 1825483600:11:000:0265 (площа 3,7928 га.), які знаходяться на території Мартинівської ОТГ Пулинського району Житомирської області. Строк оренди до 31 грудня 2028 року (том 1 а.с.10-17).
Згідно пунктів 6, 8 договорів, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі, який складає по двох договорах - 1593,60 грн. за кожну земельну ділянку, а по інших двох договорах - 4314,50 грн. за земельну ділянку (що на дату підписання цих договорів становить 10% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки). З орендної плати вираховується податок з доходів орендодавця згідно Податкового кодексу України. Орендна плата може вноситися орендарем також натуральною формою, яка здійснюється шляхом передачі сільськогосподарської продукції чи товарів у кількості та розмірі пропорційній їх погодженій сторонами ціні до розміру орендної плати у грошовій формі. Погодження цієї форми орендної плати (переліку товарів чи продукції, кількості, якості, ціни, місця, порядку, строків поставки тощо) здійснюється за усною домовленістю сторін й оформляється підписанням сторонами актів прийняття-передачі та/або товарних або товаротранспортних накладних, підписанням яких і є такою домовленістю. Орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди сплачується до 31 грудня року, в якому укладено цей договір, пропорційно фактичній кількості днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік щороку до 25 грудня.
Відповідно до пунктів 32-33 договорів, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї з сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Пунктом 36 договорів передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№428786070, 428782868, 428784892, 478785470 від 27 травня 2025 року, вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 1825483600:07:000:0187 (площа 2,7979 га.), 1825483600:11:000:0264 (площа 4,2721 га.), 1825483600:07:000:0188 (площа 3,1094 га.), 1825483600:11:000:0265 (площа 3,7928 га.), цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать ОСОБА_1 
19 листопада 2018 року та 20 листопада 2018 року проведено державну реєстрацію права оренди вказаних земельних ділянок, номер запису про інше речове право: 29026748, 29027424, 29045217, 29045369, рішення про державну реєстрацію №№44162774, 44163495, 44182450, 44182619, та передані в оренду ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» строком до 31 грудня 2028 року (том 1 а.с.18-21).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, за період з січня 2021 року по грудень 2024 року, ОСОБА_1 у грудні 2021 року ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» нарахувало 13416,14 грн, а виплатило 6708,07 грн, у січні 2022 року виплатило ще 6708,06 грн. Інформація про доходи ОСОБА_1 одержані від ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» за 2022-2024 роки, відсутня (том 1 а.с.22-24).
Як вбачається із копії договору купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення № 5/06 від 05 червня 2025 року, укладеного між ТОВ «Агро-ЄС» та ПП «Новозаводські аграрні інвестиції», переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право оренди яких є предметом продажу (відчуження)та акту приймання-передачі права користування (оренди) земельних ділянок, останнє продало (відчужило) право користування (оренди) земельних ділянок, у тому числі і ті, які належать ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 серпня 2025 року, орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами 1825483600:07:000:0187, 1825483600:11:000:0264, 1825483600:07:000:0188, 1825483600:11:000:0265, значиться ТОВ «Агро-ЄС».
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .
Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закону) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першою статті 15 Закону встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.
Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
За правилами частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18).
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18).
Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц (провадження №61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі №499/793/21 (провадження №61-8740 св 23).
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування невиплати орендної плати покладається на орендаря.
У даній справі встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20 червня 2025 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 одержані від ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» за 2022-2024 роки (том 1 а.с.22-24).
В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-ЄС» вказувало, що впродовж всього терміну договору, орендна плата виплачувалась позивачеві в готівковій формі в офісі відповідача, проте упродовж 2022-2024 років позивачка фактично ухилялася від отримання орендної плати та не виставляла жодних вимог про її сплату як в готівковій так і в безготівковій формі.
Тобто, відповідач фактично не заперечує того факту, що впродовж 2022-2024 років позивач не отримувала орендну плату.
Долучені до письмових пояснень через систему «Електронний суд» представником відповідача копії документів, які підтверджують вжиття заходів підприємством щодо повідомлення орендодавців про необхідність одержання орендної плати, частково э нечитабельними.
Крім того, колегія суддів зауважує, що представником відповідача не надано апеляційному суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України). Тому вказані докази є неприйнятними.
Таким чином, доказів на підтвердження того, що ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» сплачено ОСОБА_1 орендну плату за 2022-2024 роки, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Також матеріали справи не містять актів приймання - передачі сільськогосподарської продукції в рахунок сплати орендної плати.
Крім того, ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» не надало жодних доказів того, що ОСОБА_1 відмовилася від отримання нарахованої їй орендної плати. Сплата орендної плати є обов`язком відповідача відповідно до умов договору.
У даному випадку, всі ризики неналежного виконання умов договору покладаються на орендаря.
За правовим висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.
За наслідками розгляду справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 розраховувала отримувати орендну плату щорічно у строк, встановлений в договорах оренди землі, проте, відповідач не сплатив орендну плату, у зв`язку з чим, позивачка не може та не бажає очікувати, що в подальшому відповідач належно виконуватиме обов`язки за умовами договору.
Отже, вказане вище безумовно свідчить про те, що ПП «Новозаводські аграрні інвестиції» не було виконано умови договорів оренди, а тому наявні підстави для розірвання договорів з підстав пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати).
Щодо посилання представника ТОВ «Агро-ЄС» про порушення місцевим судом правил підсудності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Агро-ЄС» набуло права оренди за договором № 5/06 у червні 2025 року.
Правовідносини, які виникли між сторонами існували станом на 2022-2024 роки, тому посилання представника ТОВ «Агро-ЄС», що вони є єдиними належними відповідачами спростовується матеріалами справи.
Правовідносини, пов`язані з несплатою орендної плати у 2022–2024 роках, виникли з участю іншого орендаря і не можуть бути поставлені в провину відповідачу, який набув право оренди лише у червні 2025 року.
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-ЄС» залишити без задоволення, а рішення Пулинського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді