ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 461/1442/26 пров. № А/857/15965/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М. 
за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2026 року (суддя – Мисько Х.М., час ухвалення – 15:05 год., місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 26.02.2026), 
в адміністративній справі №461/1442/26 за позовом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина республіки Азербайджан ОСОБА_1 , 
про продовження строку затримання,

встановив: 

У лютому 2026 року позивач Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби звернулося в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина республіки Азербайджан ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. 
Відповідач подав відзив на позов, вважаючи такий необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам законодавства України та міжнародним стандартам захисту права на свободу. Просив відмовити у задоволенні позову. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.02.2026 адміністративний позов задоволено. Продовжено строк затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а позов підлягає відхиленню в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач перебуває у фактичних шлюбних з ОСОБА_2 , яка є матір`ю його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Офіційно шлюб з ОСОБА_2 ними не зареєстрований. На момент розгляду справи в суді першої інстанції дружиною позивача поданий позов до Франківського районного суду м. Львова про визнання батьківства та внесення змін до актового запису. Примусове видворення особи, яка має сім`ю в Україні, та затримання на тривалий час у Волинському ПТПІ порушує ст. 8 Конвенції про захист прав людини (право на повагу до сімейного життя), якщо втручання держави не є пропорційним меті. Суд має збалансувати інтереси безпеки держави та право особи на сімейне життя, враховуючи тривалість проживання, наявність дітей та міцність родинних зв`язків. Також зазначає скаржник, що у позовній заяві не вказано, які дії або заходи вживалися позивачем для ідентифікації відповідача або забезпечення виконання рішення про примусове видворення. На думку апелянта позивач на протязі декількох місяців бездіяв та ігнорував свій обов`язок вжиття заходів, спрямованих на якнайшвидшу ідентифікацію та примусове видворення іноземця. Щодо відсутності співпраці з боку іноземця під час процедури ідентифікації, то службові листи та внутрішні повідомлення не є належними і допустимими доказами умисної відмови від співпраці. Вважає апелянт, що особа відповідача фактично ідентифікована, про що відомо позивачу, оскільки останній співпрацює з органами СБУ. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з доводами апеляційної скарги відповідача не погоджується та вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене нею рішення суду - без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з врахуванням наступного. 
Суд встановив такі фактичні обставини справи. 
17.04.2024 року о 14:30 год. згідно із протоколом №МЛВ 000079 про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП, головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області був виявлений та затриманий громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, з метою забезпечення своєчасного розгляду справи, складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
17.04.2024 року головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, згідно якого 17.04.2024 о 14:00 год. за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 20, виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , який перевищив встановлений строк перебування на території України. 
17.04.2024 року головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення №4601130100015423 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 20.04.2024. 
18.04.2024 начальником управління міграційного контролю та протидії нелегальній міграції та реадмісії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення №4601110100013871, яким заборонено громадянину Азербайджану ОСОБА_1 в`їзд в Україну строком на 3 роки. 
23.04.2024 головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній у встановлений строк не виконав рішення про примусове повернення та продовжив перебувати на території України. 
31.08.2025 року об 11:30 год. згідно із протоколом №МІФ 000064 про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП, працівниками Тисменецького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби був виявлений та затриманий громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст.203-1 КУпАП, з метою припинення правопорушення. 
31.08.2025 року головним спеціалістом Тисменецького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МІФ №001606 за ст.203-1 КУпАП, згідно якого 31.08.2025 о 11:00 год. за адресою: м. Тисмениця, вул. Кості Левицького, 4-б, виявлено громадянина ОСОБА_4 , якому заборонено в`їзд на територію України, однак такий умисно здійснив повторне незаконне перетинання кордону України поза пунктом пропуску. 
31.08.2025 року головним спеціалістом Тисменецького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби прийнято рішення №2626100100000535 про примусове видворення з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній у серпні 2024 року здійснив незаконне повторне перетинання державного кордону України і продовжив проживати в Україні, документ, що посвідчує особу та дає право на перетин державного кордону у такого відсутній. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 вересня 2025 року у справі №461/7165/25 адміністративний позов Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задоволено. Затримано громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на 6 (шість) місяців, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України (а.с.16). 
Також встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду від 06.02.2026 у справі №158/368/25 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України – відмовлено (а.с.31). 

За результатами апеляційного розгляду даної справи про продовження строку затримання громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон № 3773- VI), іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. 
Частиною 1 ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону. 
Відповідно до частин першої та другої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу. 
Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви. 
Частиною 11 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців. 
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч.13 ст.289 КАС України). 
Розгляд питань, визначених цією статтею, здійснюється судом за обов`язкової участі сторін, у тому числі може проводитися у режимі відеоконференції та з трансляцією з іншого приміщення, розташованого поза межами приміщення суду, в порядку, визначеному цим Кодексом (ч.13 ст.289 КАС України). 
Суд враховує, що відповідно до частини першої ст.15 Закону №3773-VI, в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. 
Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону №3773-VI, паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною. 
У частині 1 статті 15 Закону №3773-VI наведений перелік документів, за якими здійснюється в`їзд в Україну та виїзд з України іноземцями та особами без громадянства. Основними такими документами є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України, відповідні посвідки на постійне або тимчасове проживання, посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзний документом для виїзду за кордон тощо. 
Абзац третій частини другої статті 12 Закону №3773-VI визначає, що у випадку прийняття відносно іноземця або особи без громадянства рішення про примусове видворення за межі території України, іноземцю або особі без громадянства скасовується віза (згідно з п. 2 частини першої статті 1 цього Закону дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в`їзду на територію України або для транзитного проїзду через її територію та перебування на території України протягом відповідного строку). 
Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. 
Як визначено абзацом 2 ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VІ, у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою. 
Згідно з п. 27 ч.1 ст.1 Закону № 3773-VІ, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства. 
Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства. 
Згідно п.5 вказаного Типового положення, строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи в зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців. 
Стаття 1 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює гарантії, що стосується вислання іноземців. 
За змістом цієї норми іноземець, який законно проживає на території держави, не може бути висланий за її межі інакше ніж на виконання рішення, прийнятого відповідно до закону, і повинен мати можливість: a) наведення доводів проти свого вислання; b) перегляду своєї справи; c) представлення з цією метою перед компетентним органом або перед особою чи особами, призначеними цим органом. Іноземець може бути висланий ще до того, як він здійснив свої права, передбачені в підпунктах «a», «b» та «c» пункту 1 цієї статті, коли таке вислання є необхідним в інтересах публічного порядку або ґрунтується на міркуваннях національної безпеки. 
Судом встановлено, що відповідач перебуває на території України незаконно, оскільки 31.08.2025 року Тисменецьким відділом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби прийнято рішення №2626100100000535 про примусове видворення з України, так як відповідач у серпні 2024 року здійснив незаконне повторне перетинання державного кордону України і продовжив проживати в Україні. Документ, що посвідчує особу та дає право на перетин державного кордону у відповідача відсутній. 
З даним рішенням громадянина Азербайджану ОСОБА_1 було ознайомлено в день його прийняття, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 , в тому числі з наслідками невиконання рішення та порядком його оскарження. 
ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Ківерцівського районного суду Волинської області щодо визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 31.08.2025, однак рішенням Ківерцівського районного суду від 06.02.2026 у справі №158/368/25 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України відмовлено. 
У зв`язку із цим відповідач втратив підстави для законного перебування на території України, передбачені частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 
Судова колегія враховує висновки ЄСПЛ у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. 
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі. 
У розглядуваній справі суд встановив, що відповідач незаконно в`їхав на територію України поза пунктом пропуску, ухиляється від виїзду з України, не вживав заходів щодо оформлення легального статусу перебування на території України, посвідку на проживання не оформляв, з заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не зверталася, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні. 
Позивачем вчинялися дії з метою ідентифікації громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується службовою запискою начальника Тисменицького відділу ЗМУ ДМС №2626/244-26 від 10.02.2026 року повідомлено, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має наміру співпрацювати з працівниками ЗМУ ДМС та Посольством Республіки Азербайджан в Україні, відмовляється від заповнення заяви щодо його ідентифікації, що унеможливлює виготовлення проїзного документа для перетину кордону та отримання транзитної візи. 
Окрім того, листом ЗМУ ДМС №4601.18.4/4007-26 від 13.02.2026 звернулось до Волинського ПТПІ, з метою ознайомлення та заповнення заяви-анкети на видачу свідоцтва на повернення до країни походження. 
У відповідь на наведений вище лист працівники Волинського ПТПІ повідомили, що під час проведення працівниками поліції слідчооперативних дій з громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поміщений до Волинського ПТПІ 01.09.2025 за рішенням Тисменицького відділу ЗМУ ДМС надав інформацію, що його закордонний паспорт знаходиться у співмешканки та надав фотокопію зазначеного документа. Також в ході співбесіди з працівниками Волинського ПТПІ ОСОБА_1 повідомив, що не бажає повертатись до країни походження, що підтверджується листом Волинського ПТПІ №0777.5/58-26 від 16.02.2026 року. 
Суд враховує, що відповідач, перебуваючи на території України з серпня 2024 року, не має постійного місця проживання та місця праці, не має стабільного джерела доходів для свого існування. Відтак, існує ризик втечі відповідача та уникнення ним подальшого примусового видворення за межі території України, адже Відповідач вже ухилявся від виконання рішення про примусове повернення та до нього вже було застосовано примусове видворення із забороною в`їзду на територію України. В матеріалах справи відсутні докази щодо легального перебування відповідача в Україні. 
За встановленого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позовної заяви для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, оскільки наявні умови, за яких неможливо ідентифікувати відповідача та забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк. 
Отже, з метою забезпечення примусового видворення відповідача за межі території України вимогу позову про продовження строку затримання відповідача терміном на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, необхідно задоволити. 
Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги по суті предмету спору щодо наявності підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового його примусового видворення, непереконливі та не спростовують правове обґрунтування і фактичні обставини, покладені в основу рішення суду першої інстанції. 
Відносно покликань апелянта на наявність у відповідача дружини та малолітньої дитини, а також діючого паспорта, то такі доводи апелянта не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. На момент розгляду справи судом особу відповідача не ідентифіковано, оскільки відсутні документи, на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надають право перетину державного кордону для виїзду з України. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2026 року в адміністративній справі №461/1442/26 за позовом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина республіки Азербайджан ОСОБА_1 про продовження строку затримання – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повний текст постанови суду складено 23.04.2026 року