ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10400/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. (суддя Голобутовський Р.З) в адміністративній справі №160/10400/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №047050026462 від 25 березня 2025 р. про відмову їй у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 02 квітня 1984 р. по 30 липня 1986 р. та з 09 квітня 1991 р. по 17 грудня 1992 р. відповідно до записів трудової книжки Серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком від 18 березня 2025 р. 
- стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. 
В обгрунтування позовних вимог вказано, про неправомірну відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, із посиланням на відсутність в неї необхідного страхового стажу, внаслідок не зарахування їй у повному обсязі періодів роботи згідно із записами трудової книжки, які не мають недоліків. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. 
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що в позивачки відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано періоди її роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: з 02 квітня 1984 р. по 30 липня 1986 р. - запис про звільнення засвідчений нечитабельною печаткою; з 09 квітня 1991р. по 17 грудня 1992 р. - наявне виправлення та наведення в даті прийняття 
на роботу. Жодних інших документів, підтверджуючих дані періоди роботи, не надано. Щодо стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., то дана сума є завищеною, оскільки справа незначної складності. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивачки до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
18 березня 2025 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницький області та рішенням №047050026462 від 25 березня 2025 р. у призначенні пенсії відмовлено. В рішенні вказано, що до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи: з 02 квітня 1984 р. по 30 липня 1986 р. - запис про звільнення з роботи засвідчений нечитабельною печаткою; з 09 квітня 1991 р. по 17 грудня 1992 р. - наявне виправлення та наведення в даті прийняття на роботу.
Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку. 
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що трудовою книжкою позивачки підтверджуються спірні періоди її роботи, а формальні неточності, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу для призначення пенсії. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
01 січня 2004 р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статтею 1, частиною 4 статті 24 якого визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До введення в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п.1 - 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 р., за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявною в матеріалах справи копією трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 з 02 квітня 1984 р. по 30 липня 1986 р. та з 09 
квітня 1991 р. по 17 грудня 1992 р.
Стосовно посилань відповідача на неможливість врахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 02 квітня 1984 р. по 30 липня 1986 р., оскільки запис про звільнення засвідчений нечитабельною печаткою, то слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 р. у справі №687/975/17 вказано, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення конституційного права особи на соціальний захист. 
Нечитабельність печатки не є недоліком, що впливає на суть наявних в трудовій книжці записів про роботу позивачки. 
Щодо періоду роботи з 09 квітня 1991 р. по 17 грудня 1992 р., то безпідставними є доводи відповідача щодо наявності в трудовій книжці виправлення в записі про дату прийняття на роботу. Наведення вказаної дати, про що вказує відповідач, не є недоліком, що впливає на суть запису про роботу позивачки. 
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №047050026462 від 25 березня 2025 р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язав його зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 02 квітня 1984 р. по 30 липня 1986 р. та з 09 квітня 1991 р. по 17 грудня 1992 р. відповідно до записів трудової книжки та в зв`язку із цим повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком. 
Щодо визначених судом першої інстанції на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. 
Згідно положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на 
оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачка заявила до відшкодування 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції здійснив аналіз наданих позивачкою документів на підтвердження заявленої суми, а саме: договору про надання правничої допомоги від 03 квітня 2025 р. та додаткової угоди №1 до нього; акту виконаних робіт №1 від 04 квітня 2025р.; квитанції до прибуткового касового ордера № 8 від 04 квітня 2025 р. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції із урахуванням принципів розумності та складності справи, була визначена до відшкодування позивачці за рахунок відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. 
Враховуючи те, що судом першої інстанції рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, відсутні підставі для його скасування у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. в адміністративній справі №160/10400/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 17 лютого 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий