01.04.26
22-ц/812/743/26
Справа №484/4952/25
Провадження № 22-ц/812/743/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
31 березня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Чистою В.В.,
за участі представника відповідача - Ряснянської І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції 
апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест»
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шикеря І.А., дата складання повного рішення не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про розірвання договору оренди землі, стягнення пені та індексації

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі -ТОВ «Південь Агро Інвест») про розірвання договору оренди землі, стягнення пені та індексації.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:07:000:0321, 4825486300:01:000:0683, 4825486300:05:000:0415, 4825486300:01:000:1422 що знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 23 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством ім. Т.Г. Шевченка (далі - ПСП ім. Т.Г. Шевченка) було укладено договір оренди землі. 
Згодом, у 2017/2018 році між ОСОБА_1 та ПСП ім. Т.Г. Шевченка і новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» було підписано додаткову угоду до договору оренди землі.
Відповідно до пункту 4.1 умов договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 22373,88 грн. Пунктом 4.5 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця. Згідно з пунктом 4.7 додаткової угоди у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення. У пункті 9.4 Договору передбачено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні за договором оренди платежі.
Сплата орендної плати здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування орендної плати на картковий рахунок позивачки AT «Приватбанк» із грубим порушенням строків сплати орендної плати у відповідності до умов Договору оренди землі.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з січня 2022 року по травень 2025 року вбачається, що орендна плата за 2022 рік була виплачена – 19 травня 2023 року, прострочення суми боргу становить понад 181 день, пеня за 181 день становить 4048,97 грн; орендна плата за 2023 рік була виплачена - 15 грудня 2023 року, прострочення суми боргу становить понад 105днів, пеня за 105 днів становить 2348,85 грн; орендна плата за 2024 рік була виплачена 06 вересня 2024 року, в листопаді 2024 року та у грудні 2024 року, прострочення суми боргу становить понад 157днів, пеня за 157 днів становить 193,11 грн.
Відповідно до п. 4.4 договору оренди землі обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування, проте всупереч вимогам договору та законодавства ТОВ «Південь Агро Інвест» порушує їх. При виплаті/нарахуванні орендної плати ТОВ «Південь Агро Інвест» не враховувало індексацію.
На момент звернення до суду у відповідача виникла заборгованість перед позивачем що складається з пені - 6590,93 грн, індексації- 9770,06 грн. Загальний розмір заборгованості становить 16360,99 грн.
Порушення строків виплати орендної плати, які поряд з розміром орендної плати є істотною умовою договору оренди землі (частина І статті 15 Закону), є частковим невиконанням обов`язку зі сплати орендної плати, тобто таким порушенням умов оренди земельної ділянки, яке у разі систематичності (неодноразовості) дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, що виплачена заборгованість у подальшому.
Крім того 28 жовтня 2025 року від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона зазначила, що у позовній заяві міститься вимога про стягнення пені за період з 2022 по 2024 роки, але оскільки у 2025 році відповідач продовжує обробляти земельні ділянки і продовжують діяти договірні відносини, то у відповідності до умов договору відповідач до 01вересня 2025 року повинен був провести розрахунок по орендній платі за 2025 рік, але орендна плата у строки виплачена не була. Розмір невиплаченої орендної плати за 2025 рік становить 22373,88 грн., прострочення суми боргу становить 61 день. 
Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивачка просила суд розірвати договір оренди землі від 17 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП iм. Т.Г. Шевченка), кадастрові номери земельних ділянок 4825486300:07:000:0321, 4825486300:01:000:0683, 4825486300:05:000:0415, 4825486300:01:000:1422, зареєстрований у Державному реєстрі іншого речового права за номерами 21154043, 21152256, 21152753, 21153705 від 22 червня 2017 року.
Стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь позивача заборгованість по орендній платі в сумі в сумі 22373,88 грн. за 2025 рік, пеню в сумі 7955,51 грн., індексацію в сумі 11192,50 грн., що загалом становить борг в сумі 41521,89 грн.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року позовні вимоги задоволені частково.
Розірвано договір оренди землі, який було укладено 23 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (попередній орендар ПСП ім. Т.Г. Шевченка), зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Синюхино-Брідській сільській раді 17.06.2008, за № 040802200422, кадастрові номери: 4825486300:07:000:0321, 4825486300:01:000:0683, 4825486300:05:000:0415, 4825486300:01:000:1422, зареєстровано у Державному реєстрі іншого речового права за номерами 21154043, 21152256, 21152753, 21153705 від 22.06.2017.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Відмовлено ОСОБА_1 у стягненні з ТОВ "Південь Агро Інвест" орендної плати за 2025 рік в сумі 22373,80 грн., пені за порушення зобов`язання, в розмірі 7955,51 грн. та індексації в розмірі 11192,50 грн.
Стягнуто з ТОВ "Південь Агро Інвест" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач довів факт систематичної несплати орендної плати, що є істотним порушенням ТОВ «Південь Агро Інвест» договору оренди землі, оскільки відповідач у 2022-2025 роках порушив умови договору оренди щодо строків виплати орендної плати, що позбавило сторону договору отримати гарантовані договором кошти, що є підставою для розірвання договорів оренди землі, стягнення погодженої договорами пені за порушення умов договору. 
Доказів протилежного відповідач не надав, а обмежився лише посиланням на військові дії на території України та, зокрема Миколаївської області, водночас, на підтвердження того, що ці обставини вплинули на господарську діяльність підприємства та перешкоджали використанню орендованих земельних ділянок за призначенням.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому в узгоджений договором строк виконати обов`язок з виплати позивачу орендної плати.
В позові позивачка стверджувала, що орендна плата за 2022 рік була зарахована на її картковий рахунок 19.05.2023; орендна плата за 2023 рік була зарахована на її картковий рахунок 15.12.2023; орендна плата за 2024 рік була зарахована на її картковий рахунок 06.09.2025, за 2025 орендна плата не виплачена, сума прострочення становить 61 день.
В той же час, належних, допустимих та достатніх доказів про зарахування орендної плати у зазначені дати до позову не надала. За наведеного, суд позбавлений можливості належним чином перевірити розрахунок пені та індексації.
До того ж, з наданого у відзиві розрахунку відповідача, який не було спростовано позивачкою, вбачається, що у ТОВ «Південь Агро Інвест» відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_1 з орендної плати, разом зі складовою її індексації, і, навпаки, за вказаний період існує переплата на суму 4278,39 грн.
Також на думку суду відсутні підстави для стягнення з ТОВ «Південь Агро Інвест» пені за порушення зобов`язання, в розмірі 7955,51 грн. та індексації, в розмірі 11192,50 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ «Південь Агро Інвест» вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду були відсутні підстави для розірвання договору оренди, навіть у випадку порушення строків виплати орендної плати. Так, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. 
Відповідач вказує, що в позовній заяві позивач констатує, що орендна плата за 2022 рік була зарахована 16 травня 2023 року, орендна плата за 2023 рік була зарахована 15 грудня 2023 року, орендна плата за 2024 рік була зарахована 06 вересня 2024 року. 
Таким чином матеріалами справи підтверджується, що орендна плата позивачу виплачена у повному обсязі і була виплачена за кожен рік користування земельними ділянками кожного року, окрім 2022 року, що свідчить про відсутність систематичності несплати у розумінні статті 141 ЗК України. Такі обставини не можуть бути підставою для розірвання оспорюваного договору оренди земельної ділянки. 
Що стосується прострочення сплати орендної плати за 2022 рік, відповідач зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан. ТОВ «Південь Агро Інвест» зареєстровано та здійснює свою діяльність на території Миколаївської області. З початку вторгнення військ РФ частина території Миколаївської області була окупована. В умовах дії непереборної сили, майже всі працівники підприємства покинули територію області. Відновлення діяльності відбулося лише на початку 2023 року. Вказане обумовлює затримку виплати орендної плати за 2022 рік. Відповідно до п. 13.2 Договору сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності , якщо вона доведе, що порушення сталося не з її вини. Згідно листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року засвідчені форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р. строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). 
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін; справу розглядати за її відсутності та відсутності її представника.
Представник відповідача апеляційну скаргу підтримала просила про її задоволення.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.
Рішення суду першої інстанції позивачем в частині відмови у задоволені вимог про стягнення орендної плати, пені та індексації не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ №905972, №905973 № 905970, №905971, виданих 25 грудня 2007 року, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:07:000:0321 площею 4.9 га, 4825486300:01:000:0683 площею 0.77 га, 4825486300:05:000:0415 площею 0.12 га, 4825486300:01:000:1422 площею 0.01 га, що знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14-21).
23 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПСП імені Т.Г. Шевченка був укладений договір оренди землі, який зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Синюхино -Брідській сільській раді 17 червня 2008 року за № 040802200422, за умовами якого позивачка передала ПСП імені Т.Г. Шевченка в оренду вказані вище земельні ділянки строком на 5 років (а.с.8-10).
21 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ПСП імені Т.Г. Шевченка укладено додаткову угоду до договору оренди землі, за умовами якої орендар ПСП імені Т.Г. Шевченка прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені договором оренди землі, строком до 30.11.2028.
Умовами додаткової угоди було збільшено розмір орендної плати, а саме, орендна плата за 2017 сплачується орендарем, в розмірі 47205,81 грн., а, починаючи з 2018 та подальші роки дії договору оренди - в розмірі 22373,88 грн. за рік (п.4.1) Договору (а.с.11-13). 
Також, судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що між ОСОБА_1 , ПСП імені Т.Г. Шевченка та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до договору оренди землі, яка діє на даний час, за умовами якої, зі згоди ОСОБА_1 , орендар ПСП імені Т.Г. Шевченка передав, а новий орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря) передбачені договором оренди землі.
Відповідно до п.п.4.1.4.5, Додаткової угоди, орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 22373,88 грн. за рік до 01 вересня поточного року.
Крім того, п.4.7. Додаткової угоди визначає, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.
Пунктом 9.4 угоди, окрім іншого, встановлено, що орендар зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні орендні платежі.
За такого ТОВ «Південь Агро Інвест» зобов`язане щорічно до 01 вересня поточного року проводити розрахунок по орендній платі.
Задовольняючи позовні вимоги про розірвання договору оренди, суд першої інстанції вважав, що для цього є законні підстави через порушення відповідачем умов договору оренди земельних ділянок щодо строків її виплати.
Вирішуючи питання правильності такого висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких міркувань.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли з приводу виконання стороною орендаря умов договору оренди земельних ділянок. Так, ОСОБА_1 , посилаючись на систематичне, протягом 2022-2025 років неналежне виконання відповідачем обов`язків зі сплати орендної плати, просила про стягнення на свою користь пені за порушення строків виплати орендної плати, індексацію орендної плати та розірвання договору оренди землі. В свою чергу відповідач заперечував проти позовних вимог.
Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, виходив із доведеності підстав для розірвання договору оренди, укладеного сторонами.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо помилковості такого висновку суду і погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з таких міркувань.
Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України. 
За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV (тут і далі закон в редакції, яка була чинною на день укладання договору оренди – 01 січня 2007 року, далі Закон № 161-ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161-ХІV).
Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161-ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 13 Закону № 161-ХІV договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 32 Закону № 161-ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 24 Закону № 161-ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, у тому числі, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.
Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону № 161-ХІV підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.
Отже, закон визначає поняття такої істотності через оціночну категорію - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Згідно із частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/22 вважала «за доцільне відступити від висновку, викладеного в її постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, шляхом його конкретизації та зазначення, що:
- пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині другій статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;
- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини другої статті 651 ЦК України, а не припис пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
До того ж у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, потрібно розуміти саме як повна несплата орендної плати, у строки, визначені договором, що відповідатиме дотриманню принципу збереження договору та забезпечення справедливого балансу інтересів сторін договору оренди землі.
У постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 20 грудня 2022 року у справі №914/1688/21 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 549/178/17, від 10 листопада 2021 року у справі №175/642/19, від 10 серпня 2022 року у справі № 426/6529/20 - зроблено висновки про те, що систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору.
Оскільки наведені висновки не повною мірою узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в цій постанові, від них потрібно відступити шляхом конкретизації та зазначення про те, що несплата орендної плати в розумінні пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України охоплює випадки лише повної несплати орендної плати, у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне».
В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (часина 1 статті 76 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України). 
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що виплата орендної плати за 2022-2025 роки здійснювалась відповідачем із порушенням строків сплати орендної плати у відповідності до умов договору оренди землі. 
Орендна плата за 2022 рік була сплачена позивачці у травні 2023 року. 
Орендна плата за 2023 рік була сплачена позивачці у грудні 2023 року. 
Орендна плата за 2024 рік була сплачена позивачці в два етапи: вересні 2024 року та листопаді 2024 року.
Орендна плата за 2025 рік сплачена 02 грудня 2025 року.
Зазначені обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб–платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 27 червня 2025 року (а.с.26-27). 
Тож відповідач у 2022 - 2025 роках порушив умови договору оренди відносно своєчасної виплати орендної плати, оскільки станом на 01 вересня відповідного року орендна плата не була виплачена взагалі, тобто мала місце повна несплата орендної плати у передбачений договором термін. 
Такі порушення утворюють системність та дають підстави для розірвання договору оренди на підстави вимог пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України у зв`язку із систематичною (протягом двох років поспіль) повною несплатою орендної плати.
Тому апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про розірвання договору оренди земельних ділянок, який відповідає як наведеним вище положенням закону, так і усталеній практиці Верховного Суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладене. Посилання відповідача на положення статті 651 ЦК України є недоречним, оскільки через факт систематичної повної несплати орендної плати у спірних правовідносинах застосуванню підлягає положення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. 
Щодо посилань ТОВ «Південь Агро Інвест» в апеляційній скарзі як на доказ відсутності вини у невиконанні зобов`язань на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, яким остання засвідчила форс- мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
У справі, що переглядається, сторони у пунктах 14.1 та 14.2 договору від 23 лютого 2008 року, який викладено у новій редакції додатковою угодою від 21 квітня 2017 року домовились, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
Тобто будь-яких обставин, які сторони вважають форс-мажорними, вони у договорі оренди не визначили.
Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21, від 16 липня 2019 року у справі № 911/1897/18, у разі, якщо боржник (у даному випадку орендар - ТОВ «Південь Агро Інвест») посилається на причину невиконання зобов`язання на наявність обставин, які він вважає форс-мажорними, він має надати докази того, що саме ці обставини перешкодили йому у виконанні зобов`язань.
З матеріалів справи встановлено, що Товариство у відзиві на позовну заяву на будь-які обставини, що виключають його вину у порушенні умов договору оренди, не зазначило. В апеляційній скарзі відповідач обмежився лише посиланням на військові дії на території України та Миколаївської області та виїзд через це працівників за межі області, але не надав доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства. Також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислової палати в Україні із засвідченням таких обставин.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідач не довів існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачці орендної плати за 2022 рік.
Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно на підставі наявних у справі доказів, яким надав належну оцінку, встановив обставини справи, правильно визначився із застосуванням до них норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дотримався вимог процесуального закону, а тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів в силу статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.
Тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги та погоджується з аргументами відзиву на апеляційну скаргу.
Рішення суду першої інстанції позивачем в частині відмови у задоволені вимог про стягнення орендної плати, пені та індексації не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду.
Щодо розподілу судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для зміни апеляційним судом проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат та розподілу судових витрат за розгляд справи в апеляційній інстанції, які у цій справі покладаються на відповідача.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Південь Агро Інвест»  слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий Ж.М. Яворська
Судді Т.М. Базовкіна 
Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 квітня 2026 року.