Справа №443/318/26
Провадження №3/443/196/26

ПОСТАНОВА
іменем України

10 березня 2026 року        місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , 

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 592268 від 15.02.2026 ОСОБА_1 15.02.2026 о 19 год 32 хв в с. Зарічне, вул. Степана Бандери, 8, Стрийського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «Hyundai accent», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності на виклик суду не з`явився, хоча про дату час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Подав заяву у якій просить розгляд справи проводити без нього та його адвоката, повністю підтримую подане заперечення з об`єктивних підстав викладених в ньому. 

04.03.2026 ОСОБА_1 подано заперечення у яких останній просить закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування поданих заперечень ОСОБА_1 зазначає, що 15.02.2026 о 19 год 32 хв на своєму автомобілі «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вулиці С. Бандери в селі Зарічне Журавенської ОТГ Стрийського району. В той день падав мокрий сніг та повністю забивав вікна автомобіля, як заду так і з усіх сторін, що видно з самого відео долученого працівниками поліції. 15.02.2026 о 19 год 33 хв біля брами його подвір`я зупинився службовий автомобіль поліції, який, включив звуковий сигнал. З даного автомобіля вийшли два працівники та не представившись йому, а відразу почали звинувачувати що він нібито не зупинився на їхні сигнали зі службового автомобіля. ОСОБА_1 просив ще о 19 год 34 хв надати йому відеодоказ м порушень а саме, що в його автомобілі нібито не світилась одна ліва підсвітка номерів. Але жодної реакції на його слова непролунало. Натомість інспектор відділення поліції № 1 м.Жидачів Стрийського районного відділення поліції ГУНП у Львівській області поліцейський Лівий П.В. почав ставитись до нього предвзято та вимагати пояснення чому він не зупинився їм ще на якомусь повороті в селі. Він показав повністю робочу підсвітку номерів автомобіля та пояснив працівнику поліції, що погода сніжна, заднє вікно та бокові вікна заліплені снігом і за відсутності в його діях порушень під час руху, звукового сигналу поліцейських, погодніх умов та відстані на якій перебував, їхній автомобіль, він не міг побачити та зорієнтуватись, що поліцейські таким чином хочуть його зупинити. Пояснив, що мабуть вони були далеко і він не міг чути їхні сигнали з їхнього автомобіля. Дані службові особи психологічно почали тиснути на нього, щоб він проходив медогляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Такі вимоги працівників поліції його та дружину, яка була на час зупинки разом з ним в автомобілі, насторожили. Поліцейський Лівий П. який і нібито на місці зупинки о 20 год 30 хв 15.02.2026 склав на нього протокол, не оголосив йому усіх прав та обов`язків, як це вимагає КУпАП, не виписали на місці направлення на проходження медогляду, не надали можливості подати свої письмово пояснення до складеного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП від 15.02.2026. При цьому направлення яке міститься в матеріалах справи виписане на його ім`я на проходження медогляду було нібито виписане о 19 год 30 хв 15.02.2026, тобто задовго до так званої зупинки транспортного засобу, що є грубим порушення норм права та неналежним доказом у справі. А відтак здобуті усі інші докази є неналежними і сфабрикованими. Зважаючи на такі незаконні дії працівників поліції, які самі ніби провокуючи постійно наголошували, що він може відмовитись від проходження медогляду на місці але не пояснювали наслідків такої відмови, перебуваючи в стані беззаконня ОСОБА_1 спочатку погодився на проходження медогляду, але за пропозицією поліцейського ОСОБА_2 в подальшому відмовився за безпідставності зупинки, безпідставності неаргументованої пропозиції пройти медогляд, відсутності виписаного направлення на проходження медогляду на місці чи в медзакладі та пропозиції проїхати до медзакладу (підтверджено відеодоказом). Коли він почав читати в Інтернеті про наслідки відмови, то буквально через 30 хв поїхав спочатку до лікарні м.Жидачева, щоб пройти медогляд на стан алкогольного сп`яніння. По дорозі біля с. Бережниця Жидачівського району він зустрів тих самих поліцейських та попросив, щоб вони поїхали з ним в медичний заклад для проходження медогляду. Дані службові особи категорично відмовили та вказали, що вже пізно кудись їхати і щоб він проїхав туди сам. Спочатку ОСОБА_1 приїхав у відділок поліції і просив на прохідній поліцейського про потребу виділення когось із службових осіб для проходження з ним в закладі охорони здоров`я медичного огляду на стан сп`яніння, але працівник поліції повідомив, що усі зайняті і немає такої можливості. Надалі він під`їхав до Жидачівської лікарні відділення швидкої допомоги з метою пройти медогляд на стан сп`яніння але в приміщенні лікарні йому повідомили, що такого не проводять, а такий можна пройти в м. Ходорів. ОСОБА_1 зі своєю дружиною направились в лікарню м. Ходорів, але там повідомили, що не можуть такий медогляд провести без представника поліції. На далі, перебуваючи в стані шоку від такого протиправ`я і неможливості свого захисту, почав дзвонити на урядову гарячу лінію на якій і повідомили, що складання адміністративних матеріалів без виписки і вручення направлення на медогляд в медичний заклад є протиправним і в суді такі факти досліджуються в обов`язковому порядку. За таких підстав просить закрити провадження у даній справі.

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є адміністративно караним діянням, що передбачає встановлену законом відповідальність.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів. 
Суб`єктами правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного правопорушення на переконання суду є вина суб`єкта правопорушення, яка полягає в тому, що суб`єкт правопорушення, усвідомлюючи обов`язок пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився від такого як на місці зупинки транспортногго засобу так і в медичному закладі.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Згідно з ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Згідно з абз.2 п.5, п.6, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Відповідно до п.6 та п.7 розділу І Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Як вбачається з вищенаведених правових норм, законодавцем встановлені імперативні вимоги до процедури проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення поліцейським долучено до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №592268 від 15.02.2026, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складене, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозапис.

З долученого до матеріалів справи відеозапису встановлено, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він спочатку погодився, однак в подальшому відмовився, водночас працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Відтак огляд проведено з порушення вимог ст. 266 КУпАП, вимог Інструкції та Порядку, а відтак є недійсним.
Також на переконання суду недопустимим доказом факту відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння є наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складене 15.02.2026 о 19 год 30 хв, в той час як відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №592268 від 15.02.2026, правопорушення вченено 15.02.2026 о 19 год 32 хв, тобто направлення було виписано ще до моменту зупинки транспортного засобу.
На дослідженому відеозаписі, долученому до матеріалів справи, відсутній факт складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №592268 від 15.02.2026, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в присутності ОСОБА_1 та що такі були вручені ОСОБА_1 , що в свою чергу є грубим порушення ст. 266 КУпАП, вимог Інструкції та Порядку.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Згідно приписів ст. 18 ч. 3 Закону України «Про національну поліцію», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.
З відеозапису вбачається, що після зупинки водія працівник поліції в порушення ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» не представились.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 самостійно намагався пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Зокрема до матеріалів справи ОСОБА_1 долучено 4 аудіозаписи телефонних розмов, на якому зафіксовано дзвінок дружини ОСОБА_1 в його присутності, на гарячу лінію 112 та у чергову частину Стриського РУП ГУ НП у Львівській області та дзвінок чергового відідлення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, у яких остання просила надати направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі, а ОСОБА_1 бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а відтак звертався в лікарню у м. Жидачів та у лікарню у м. Ходорові, однак йому було відмовлено, оскільки у нього відсутнє направлення з поліції. У відповідь працівником поліції було відмовлено у видачі направлення для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що оцінку діям працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП буде надано судом під час розгляду справи.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не відповідають критерію допустимості доказів і не можуть бути покладені в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення.

Відтак, у справі відсутні допустимі докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
А відтак інші доводи ОСОБА_1 не аналізуються судом, оскільки на висновки суду про відсутність в його діях події та складу адміінстративного правопорушення не впливають.

Отже, за встановлених у судовому засіданні усіх обставин даної справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності висную, що направлені до Жидачівського районного суду Львівської області матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та їх аргументація у цілому не підтверджують у його діях складу наведеного адміністративного правопорушення та є сумнівними.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Суд звертає увагу, що наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. TheUnitedKingdom), заява № 5310/71, та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», заява № 39598/03. Також, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, що сформульовані у рішенні у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, з відсиланням на рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), заява№ 25657/94 від 10 липня 2001 року, згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року № 1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принципindubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Згідно із пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
У справі «Полі Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Pauland Audrey Edwards v. The United Kingdom), рішення від 27 жовтня 2004 року, заява № 46477/99, Європейський Суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegueand Jabardov.Spain), рішення від 06 грудня 1998 року, заява № 10590/83, Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04, ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно з п. 1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У свою чергу, суддя враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору.

Керуючись ст. 247, 279, 283, 284, 287, 289 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя      Р.Г. Равлінко