РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/2491/25
провадження у справі № 2/0285/926/26
02 квітня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області 

у складі: головуючої — судді Михайловської А.В.,
за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,
сторони у справі:
позивач —Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (надалі — ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС"), представник позивача Таран В.А. 
відповідач — ОСОБА_1 , представник відповідача - Гаврилюк І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
установив:

12.05.2025 представник позивача ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС"звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Договором № 4798664 від 31.12.2021 у розмірі 36 049,12 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 31.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір № 4798664.
Відповідно до умов даного Договору ТОВ «МІЛОАН» надає позичальнику грошові кошти ( фінансовий кредит ) у розмірі 15 000,00 грн. Проценти за користування кредитом : 5 400, грн, які нараховуються за ставкою 2,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Сторонами узгоджені умови щодо сплати за кредитом пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту.
ТОВ «МІЛОАН» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит.
Натомість відповідач порушив умови кредитування і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит .
26.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором кредиту № 4798664 від 31.12.2021 відповідно Реєстру боржників .
Загальний розмір заборгованості відповідача за Договором № 4798664 від 31.12.2021 становить 36 049,12 грн, з яких 13 538,00 грн — заборгованість за основним боргом, 21 461,12 грн - заборгованість по несплачених процентах, 1 050,00 грн - заборгованість по комісіях заборгованість.
Оскільки відповідач не погашає кредит та не сплачує відсотки та інші кредитні платежі змушені звернутися до суду.
19.05.2025 після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
18.08.2025 за клопотанням представника позивача, судом постановлено ухвалу про витребування доказів.
05.09.2025 на виконання ухвали суду від 18.08.2025 року від АТ «ОЩАДБАНК» надійшли матеріали.
22.09.2025 у справі ухвалено заочне рішення суду, яким позовну заяву ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за Договором № 4798664 від 31.12.2021 у розмірі 23 878 ( двадцять три тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн 32 коп, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 604 ( одна тисяча шістсот чотири) грн 60 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 ( три тисячі п`ятсот) грн 00 коп. У решті позовних вимог - відмовлено.
19.01.2026 судом скасовано заочне рішення у справі від 22.09.2025 та призначено новий розгляд справи по суті.
02.02.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого представник відповідача вказав, що у справі відсутні докази факту укладення договору про споживчий кредит, відповідач не погоджується з аргументами позивача по заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом до закінчення строку користування та після закінчення даного строку, позивачем також безпідставно заявлені вимоги про стягнення оплати послуг за надання інформації та укладання кредитного договору. Крім того, позивачем не доведено факт отримання та надання юридичної (правничої) допомоги у даній справі. В урахуванням викладено просив відмовити у задоволенні вимог позивача. До відзиву долучив клопотання про застосування у справі строків позовної давності та витребування доказів у справі, зокрема, оригіналу кредитного договору.
13.02.2026 до суду надійшов відповідь на відзив, в якому представник позивача просив відмовити у задоволенні клопотань про застосування у справі строків позовної давності та витребування оригіналу кредитного договору. Водночас, просив вимоги позивача задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити, з підстав викладених у змісті позовної заяви. 
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що 31.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір про споживчий кредит № 4798664 .
Відповідно до умов даного Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти ( фінансовий кредит) у розмірі 15 000,00 грн для власних потреб. Кредит надається строком на 18 днів з 31.12.2021 ( строк кредитування). Термін ( дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом — 18.01.2022. Комісія за надання кредиту — 1 050,00 грн. Проценти за користування кредитом — 5 400,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
За умовами кредитування кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 
Відповідно до п. 2.3. Договору сторонами погоджено пролонгацію строку кредитування.
Відповідно до інформації АТ «ОЩАДБАНК» та довідки ТОВ «ФК`Елаєнс» від 08.11.2024 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 було зараховано кошти від 31.12.2021 у сумі 15 000,00 грн
До матеріалів справи також долучено копію відповідного меморіального ордеру.
26.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 4798664 на підставі відповідного Реєстру боржників.
Відповідно до реєстру боржників та довідки- відомості про щоденні нарахування та погашення станом на дату відступлення прав вимоги заборгованість відповідача за Договором № 4798664 становить 36 049,12 грн, з яких 13 538,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21 461,12 грн - заборгованість по процентах, 1 050,00 грн - заборгованість за комісіями.
Вирішуючи спір, суд керується наступним.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). 
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). 
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. 
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до п. 5 ч. 3 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до частин першої - третьої статті 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ).
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності даного Договору. Зазначений Договір недійсним не визнаний.
На підставі вище вказаного судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, на виконання якого первісним кредитором було надано відповідачу кошти. Натомість відповідач не дотримався умов кредитного договору та не повернув у повному обсязі надані йому кошти та не сплатив відповідні відсотки та комісію, що вбачається з відповідної відомості про нараховані та сплачені суми. Доказів належного виконання взятих зобов`язань перед первісним кредитором чи позивачем за умовами Договору відповідачем суду не надано. 
Таким чином, суд вважає доведеною позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним тілом кредиту в сумі 13 538,00 грн та комісії у сумі 1 050,00 грн.
Разом з тим, встановлено, що  матеріали справи не містять належних та достатніх доказів підтвердження суми заборгованості по процентах у розмірі 21 461,12 грн.
Наявна довідка-відомість про щоденні нарахування та погашення містить посилання про нарахування процентів згідно до п. 1.5.3. Договору з 02.02.2022. Однак з огляду на зміст Договору (індивідуальна частина), останній не містить такого пункту ( останній пункт — 1.5.2, наступний — 1.6 ). Отже суд позбавлений можливості встановити, за якою процентною ставкою відбулося нарахування відсотків. 
Разом з тим, стороною відповідача не спростовано факту наявності заборгованості та не надано власного розрахунку. 
Таким чином, взявши до уваги строк кредитування ( правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), а також доведені факти пролонгації строку кредитування ( п. 2.3 Договору), суд вважає обгрунтованим розмір заборгованості по нарахованим процентам згідно до п. 1.5.2, та п.2.3.1.1 Договору за період з 01.01.2022 по 01.02.2022 у сумі 9 290,32 грн.
Отже на підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості у загальній сумі 23 878,32 грн, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно погоджених умов кредитування, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. 
При цьому, судом не встановлено підстав застосування до даних правовідносин строків позовної давності. 
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у справі  у розмірі 2422,40 грн.
Водночас, згідно матеріалів справи відповідачу у справі встановлена ІІ група інвалідності, що вбачається із посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.2009. 
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
З урахуванням викладеного, слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений у справі судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1604,60 грн ( 66,24%).
При вирішенні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. 
В даному випадку, суд доходить висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат у сумі 13 000,00 грн є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. 
У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у зменшеному розмірі у сумі 3 500 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат. 
Керуючись ст. ст. 4, 76 – 89, 141, 258, 259, 263 – 265, 268, 273, 280 – 282, 284, 289, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,  -

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість  за Договором № 4798664 від 31.12.2021 у розмірі  23 878 ( двадцять три тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн 32 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 ( три тисячі п`ятсот) грн 00 коп. 
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір  у розмірі 1 604 ( одна тисяча шістсот чотири) грн 60 коп. 
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Найменування сторін :
позивач — Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" ( код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження - м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, оф. 521 ) ;
відповідач — ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ).
Дата складення повного судового рішення – 02.04.2026.

Суддя А.В.Михайловська