Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
18 березня 2026 року № 520/22737/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Бадюкова Ю.В., розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в Харківській області від 24.06.2025 року №1190215-2414-2016 на суму 27508,95 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення -рішення відповідача є протиправним, а тому, підлягає скасуванню, позаяк при проведенні розрахунку податкових зобов`язань відповідачем застосовано невірну ставку податку, оскільки питання оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки за період 2024 року на території Остерської міської територіальної громади (в тому числі в с. Євминка) є Рішення №15-02-05/VIII, другого пленарного засідання позачергової п`ятої сесії восьмого скликання від 14.07.2021 року, зі змінами внесеними Рішенням №12-10/VIII від 04.08.2022 року, які втратили чинність згідно Рішення Остерської міської ради №01-25/VIII від 12 липня 2024 року. Вказані рішення оприлюднені на офіційному сайті (osterska-gromada.gov.ua), (додаються) і в силу п.12.5 ст. 12 ПК України є обов`язковим до виконання на усій території Остерської міської територіальної громади, зокрема і відповідачем.
Згідно ж Додатку 1.1 (Ставки податку) Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території населених пунктів (в тому числі і с. Євминка) Остерської міської територіальної громади, затвердженого Рішенням №15-02-05/VIII, другого пленарного засідання позачергової п`ятої сесії восьмого скликання, для - усього розділу - «Будівлі лікарень та оздоровчих закладів - код класифікації 1264», як і «Лікарні багатопрофільні територіального обслуговування... - код 1264.1», встановлена ставка податку -0,000.
Однак, всупереч зазначеному рішенню, , відповідачем не застосована ставка - 0,000 до нежитлової будівлі недіючої Євминської дільничної лікарні.
Стверджує, що впродовж 2024 року, володів нежитловою будівлею недіючої Євминської дільничної лікарні, за адресою: вул. Лісова, 1-А, с. Євминка Чернігівського (раніше Козелецького) району Чернігівської області, 17071, загальною площею 258, 70 кв. м.
Сама назва об`єкту нерухомості загалом, як і її основної (головної) будівлі (будівля стаціонару) лікарні - літера -«А», є достатніми та незаперечним доказом віднесення цього об`єкту до класу «Будівлі лікарень та оздоровчих закладів» (код 1264) Державного класифікатора будівель і споруд - ДК 018- 2000, тобто податкове повідомлення – рішення винесено щодо приміщення позивача, яке за типом нерухомості відноситься до лікувальних закладів.
За твердженням позивача, відповідачем здійснено розрахунок податкового зобов`язання з порушенням підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки не враховано, що рішенням Остерської міської ради установлено нульову ставку для приміщення.
Таким чином, за 2024 рік Відповідач протиправно нарахував податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 29.08.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов у якому не погодився із доводами позивача про протиправність прийнятого податкового повідомлення - рішення у зв`язку з тим, що 
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлове приміщення загальною площею 258,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності перереєстровано 01.01.2024 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав вказаний об`єкт нерухомого майна характеризується як закінчений будівництвом об`єкт, тип об`єкта – будівля. Інформації про віднесення даного об`єкта до категорії будівель лікарень та оздоровчих закладів Витяг не містить.
В автоматичному режимі за вказаний об`єкт було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2025 рік та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.06.2025 № 1190215- 2414-2016 на суму 27508, 95 грн.
При формуванні податкового повідомлення-рішення від 24.06.2025 № 1190215- 2414-2016 застосована ставка податку 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати, відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням рішень органів місцевого самоврядування про встановлення ставок податку, які вносяться до інформаційно- комунікаційної системи ДПС податковими органами регіонального рівня (ГУ ДПС у Чернігівській області).
Договір купівлі-продажу від 24.01.2009 року, який наданий позивачем, лише підтверджує право власності на нежитлове приміщення та не доводить можливості його використання у певному податковому періоді за функціональним призначенням.
Натомість, Відповідач вважає, що Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що належні йому приміщення, які згідно договору купівлі-продажу характеризуються як «будівля лікарні», за своїм станом відповідають їх функціональному призначенню та використовуються для надання медичних послуг.
Вочевидь, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу лікарні не може бути достатньою підставою для застосування пониженої ставки податку.
Виходячи з того, що рішенням Остерської міської ради, на яке посилається Позивач, не встановлено ставку податку для інших нежитлових будівель, а тип належного Позивачу об`єкта нерухомого майна не класифікований, що припускає можливість його використання за будь-яким призначенням, то вочевидь застосування максимальної ставки податку при вирішенні питання щодо встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є цілком правомірним.
Просив відмовити у задоволенні позову повністю.
Позивачем подано відповідь на відзив у якій просив задовольнити позовні вимоги у зв`язку із тим, що в доданому відповідачем до відзиву витязі з Державного реєстру речових прав вказано, що за типом об`єкта це будівля (без визначення - житлова чи нежитлова). Вказана невизначеність ніяким чином не спростовує того, що за своєю назвою, згідно договору купівлі-продажу від 24.01.2009 року, витягам з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який діяв до 2013 року та іншими характеристиками - це саме і є будівля Євминської дільничної лікарні, код 1264.1.
Ознаки того, що придбана позивачем Євминська дільнична лікарня, з основною (головною) будівлею стаціонару -230,6 м.кв. є будівлею лікарні є явними і чіткими, та не потребує якогось додаткового визначення, в тому числі і із застосуванням будь яких Методик. Передбачене ж ПК України право на уточнення даних, на підставі яких відповідачем нараховується податок є правом, не обов`язком позивача. Відсутність в Держреєстрі повної інформації щодо типу будівлі (нежитлова, лікарня) не може слугувати підставою для нарахування податку на це майно за ставкою - 1,5%.
Наголошую також, що законодавство України не ставить в залежність віднесення тієї чи іншої будівлі до певної категорії з фактом її використання чи невикористання за призначенням. Відповідач же, як суб`єкт владних повноважень, що має доводити в суді законність свого рішення, не навів будь яких доказів, що вказана будівля не є лікарня, чи використовується за іншим призначенням. Виходячи з наданого витягу з Державного реєстру невідомо на якій підставі відповідач взагалі встановлював, що ця будівля є нежитловою, оскільки там вказано лише - «тип об`єкта: будівля».
Доказів того, що визначені приміщення не відповідають зазначеним у позові характеристикам відповідач не надав, тому його доводи є непереконливими.
Також відповідачу слід враховувати особливості доказування у справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.
Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 
Позивач станом на 2024 рік був власником нежитловою будівлею недіючої Євминської дільничної лікарні, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 258, 70 кв. м., що підтверджується копіями договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.01.2009 року, за реєстровим № 30, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Рудюком М.В., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно , виданого КП «Ніжинське міжміське БТІ» від 03.02.2009, Інформації з ДРП на нерухоме майно та РПВ на нерухоме майно, Державного реєс тру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 442396229 від 05.09.2025.
Рішенням №15-02-05/VIII, другого пленарного засідання позачергової п`ятої сесії восьмого скликання від 14.07.2021 року, зі змінами внесеними Рішенням №12-10/VIII від 04.08.2022 року, які втратили чинність згідно Рішення Остерської міської ради №01-25/VIII від 12 липня 2024 року, котре набрало чинності з 01.01.2025 р. затверджено Положення про про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території населених пунктів Остерської міської територіальної громади.
Вказані рішення оприлюднені на офіційному сайті (osterska-gromada.gov.ua), і в силу п.12.5 ст. 12 ПК України є обов`язковим до виконання на усій території Остерської міської територіальної громади.
Згідно з Додатком 1.1 до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території населених пунктів Остерської міської територіальної громади, затвердженого Рішенням №15-02-05/VIII, другого пленарного засідання позачергової п`ятої сесії восьмого скликання - «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території населених пунктів Остерської міської територіальної громади» для - усього розділу - «Будівлі лікарень та оздоровчих закладів - код класифікації 1264», як і «Лікарні багатопрофільні територіального обслуговування... - код 1264.1», встановлено ставка податку -0,000.
В автоматичному режимі за об`єкт – нежитлова будівля недіючої Євминської дільничної лікарні, за адресою: вул. Лісова, 1-А, с. Євминка Чернігівського району Чернігівської області, загальною площею 258, 70 кв. м. було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.06.2025 № 1190215- 2414-2016 на суму 27508, 95 грн.
При формуванні податкового повідомлення-рішення від 24.06.2025 № 1190215- 2414-2016 застосована ставка податку 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями – рішеннями контролюючого органу, позивач через звернувся до суду з даним позовом.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне. 
Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості.
Як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 01.04.2010 (справа №1- 6/2010) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).
Згідно з частин першої, четвертої статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.
За змістом статті 69 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
В підпункті 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України визначено, що податок на майно належить до місцевих податків.
Згідно з пунктом 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Відповідно підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належить прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Одним із принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство, є принцип стабільності, який полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України).
Пунктом 7.1 статті 7 ПК України передбачено, що під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.
Отже, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до обов`язкових елементів податку.
Суд звертає увагу на те, що принцип стабільності податкового законодавства перебуває у складі такого структурного елементу принципу верховенства права, як правова визначеність. Стабільність податкового законодавства передбачає законні очікування платника податку щодо незмінності правового режиму оподаткування. Разом з тим, такі очікування від законодавця мають урівноважуватись із правом держави приймати закони відповідно до суспільних (публічних) інтересів, тобто необхідно враховувати соціальні, політичні, економічні, безпекові чинники, які існують на момент прийняття законодавчого акта. Питання щодо застосування норм законів про зміну будь-яких елементів податків (зборів), які прийняті без врахування темпоральних меж, встановлених підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, не повинно вирішуватися шляхом прямого співставлення цих норм, оскільки, як вже зазначено, принцип стабільності діє і застосовується в нерозривному зв`язку з іншими правовими принципами.
Міра стабільності залежить від багатьох чинників. Оцінка змін у правовому режимі оподаткування на її відповідність правовій визначеності має відбуватись на підставі порівнювання та оцінювання обставин, внаслідок яких діяв законодавець, приймаючи рішення про зміну ставок податку (збору), а також з врахуванням того, чи є цей захід постійним або тимчасовим.
Постановою Верховного Суду від 19.04.2022 у справі №816/687/16 сформовано висновок, відповідно до якого: норми підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України не відміняють дію норми, якою встановлено (змінено) податок (збір) та/або будь-який елемент податку (збору) і яка запроваджена законом, що прийнятий пізніше, ніж за шість місяців до початку бюджетного періоду, в якому запроваджується податок (збір) та/або зміни будь-якого елементу податку (збору). Колізії між такою нормою та принципом стабільності немає, оскільки принцип стабільності застосовується в системному зв`язку з іншими принципами податкового законодавства. Така норма не застосовується лише тоді, якщо вона суперечить принципу верховенства права в контексті права платника податку на мирне володіння майном.
В той же час, пунктом 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Згідно із підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
У разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України).
Отже, рішення, зокрема, щодо затвердження ставок податку на нерухоме майно має бути оприлюдненим органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
До того ж, відповідно до підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.
У спірному випадку Згідно з Додатком 1.1 до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території населених пунктів Остерської міської територіальної громади, затвердженого Рішенням №15-02-05/VIII, другого пленарного засідання позачергової п`ятої сесії восьмого скликання - «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території населених пунктів Остерської міської територіальної громади» для - усього розділу - «Будівлі лікарень та оздоровчих закладів - код класифікації 1264», як і «Лікарні багатопрофільні територіального обслуговування... - код 1264.1», встановлено ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, на 2024 рік -0,000.
Дане рішення міститься на офіційному сайті ГУ ДПС у розділі «Зведена інформація про розмір та дату встановлення на відповідних територіях ставок місцевих податків і зборів, а також про встановлені податкові пільги, які будуть діяти у 2024 році».
Таким чином, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС оскаржуване у цій справі ППР щодо визначення податкового зобов`язання позивачу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік винесло без урахування ставок, затверджених Рішенням №15-02-05/VIII Остерської міської територіальної громади, які підлягали застосуванню з 01.01.2024, а тому діяло протиправно.
Відповідач не довів та не обгрунтував підстав прийняття оскаржуваного у цій справі ППР з урахуванням ставок податку, які визначені місцевою радою на 2024 рік. Суд вважає слушними зауваження позивача, викладені у відповіді на відзив, що ГУ ДПС у відзиві на позов виклало довільні пояснення, які не стосуються підстав позову, не спростувало мотивів позову.
Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Харківській області від 24.06.2025 року №1190215-2414-2016 яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 27508,95 грн.
В даному випадку суд керується приписами ч. 2 ст. 9 КАСУ згідно якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.
У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Компанія “Вестберґа таксі Актіеболаґ” та Вуліч проти Швеції” (заява №36985/97) вказано, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Відповідно до ст. 17 ЗУ “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004 ) та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).
З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю, то відповідно до частини першої статі 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви. Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.
Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення– задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 24.06.2025 року №1190215-2414-2016 про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 27508,95 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 18.03.2026 р.

Суддя Бадюков Ю.В.