ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.04.2026 Справа № 914/400/26 

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали заяви (вх.№1561/26 від 06.04.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон"
про ухвалення додаткового рішення
у справі №914/2514/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Комфорт Львів"
про стягнення 186520,39 грн

ВСТАНОВИВ
Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у справі №914/400/26 позов задоволено, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Комфорт Львів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" 180500,00 грн основного боргу, 2534,02 грн інфляційних втрат та 3486,37 грн - 3% річних та 1331,20 грн витрат по сплаті судового збору.
06.04.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" подано заяву (вх.№1561/26) про ухвалення додаткового рішення у справі №914/400/26, в якій позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.
Частинами 1-3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Суд, розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, зазначає наступне.
У позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається із судового збору, що становить 2662,40 грн та витрат на правову допомогу, розрахунок яких буде надано в процесі розгляду справи.
В процесі розгляду справи позивачем було подано клопотання (вх.№8077/26 від 20.03.2026) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказано, що розмір витрат на правничу допомогу складає 20000,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).
Як вбачається із поданих матеріалів, 10.07.2025 між адвокатом Зелінкою Василем Володимировичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" (клієнт) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №1007/25, відповідно до пункту 1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний прийняти таку правову допомогу і оплатити винагороду у порядку та строки обумовлені сторонами.
Відповідно до пункту 2.1. договору за надану правову допомогу клієнт виплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, що визначається за згодою сторін після надання відповідних послуг відповідно до акту наданих послуг.
На підставі вказаного договору між адвокатом Зелінкою Василем Володимировичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" (клієнт) підписано акт про надані послуги від 19.03.2026, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт отримав такі послуги:
- Проведення правового аналізу наданих клієнтом документів та надання правових консультацій щодо перспектив судового захисту: витрачено часу – 2 години, вартість – 2000,00 грн (ціна за 1 годину – 1000,00 грн);
- Підготовка, складання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості, формування та оформлення додатків до неї, а також подання позовної заяви про стягнення боргу з ТзОВ «Сіті Комфорт Львів» до Господарського суду Львівської області: витрачено часу – 4 години, вартість – 12000,00 грн (ціна за 1 годину – 3000,00 грн);
- Участь у всіх судових засіданнях у Господарському суді Львівської області, а також підготовка та подання всіх необхідних процесуальних документів у межах справи: вартість – 6000,00 грн.
Отже загальна сума наданих послуг відповідно до вищевказаного акту наданих послуг становить 20000,00 грн.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом з тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, подавши відзив на позовну заяву.
Зокрема відповідач зазначив, що справа про стягнення заборгованості за договором є однотипною та не містить жодних новел чи виняткових обставин, судова практика щодо стягнення заборгованості за господарським договором є сталою і не потребувала глибокого аналізу.
Також відповідачем зазначено, що позивач чи його представник не здійснював збирання додаткових доказів. Документи на підтвердження позову є стандартними документами, що підтверджують вчинення господарської операції, зрозумілі по своєму змісту. Такі документи були належним чином підписані відповідачем, більше того містили докази часткової оплати, що, хоча й з простроченням, але підтверджувало виконання зобов`язань за укладеним договором.
Підтримуючи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначив, що складання позовної заяви не потребувало тривалого часу для проведення розрахунків.
Крім того відповідач зазначив про добросовісну поведінку Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Комфорт Львів", яка полягає у визнанні позовних вимог вцілому.
З урахуванням зазначених обставин, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість, реальність та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, відповідач просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 8000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі N 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі N 902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі N 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі N921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі N910/2170/18, від 10.10.2019 у справі N909/116/19, від 18.03.2021 у справі N910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі N915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі N910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі N911/2737/17).
Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 N 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 26.05.2020 у справі №908/299/18.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц звернула увагу не те, що:
1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;
2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу;
3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Щодо представлення інтересів клієнта в суді необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц, на які ТОВ "ДЦ Україна" посилається як на підставу касаційного оскарження).
Проте, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі N 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Водночас, як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Поряд з цим не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Проаналізувавши поданий позивачем детальний опис робіт, виконаних адвокатом, беручи до уваги подане відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Щодо пункту 1 детального опису виконаних адвокатом робіт суд зазначає, що в даному випадку достатньо обґрунтованим часом, витраченим для виконання таких робіт як проведення правового аналізу наданих клієнтом документів та надання правових консультацій щодо перспектив судового захисту, враховуючи категорію та складність справи, є 1 година, вартість якої згідно детального опису складає 1000,00 грн.
Щодо пункту 2 детального опису виконаних адвокатом робіт суд зазначає, що вартість підготовки, складання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості, формування додатків до неї та подання позовної заяви (в електронному вигляді), з врахуванням категорії та складності справи, а також беручи до уваги критерії розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, в даному випадку є обґрунтованою у розмірі 2000,00 грн за 1 годину роботи, що в загальному складає 8000,00 грн, беручи до уваги кількість витраченого часу (4 години) розрахованого позивачем у детальному описі.
Щодо пункту 3 детального опису виконаних адвокатом робіт суд зазначає, що вартість послуг участі у всіх судових засіданнях, підготовки та подання всіх необхідних процесуальних документів у межах справи є достатньо обґрунтованою у розмірі 5000,00 грн. При цьому судом береться до уваги кількість поданих представником позивача заяв, клопотань та їх складність, а також те, що представник позивача був присутній у двох судових засіданнях. Разом з цим, як вбачається із пункту 3 детального опису виконаних робіт, позивач не обґрунтував час, витрачений на складання заяв (клопотань) та його вартість. 
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, враховуючи вищезазначене, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи обсяг наданих послуг, категорію та складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, необхідний адвокату для виконання відповідних робіт (надання послуг), ціну та предмет позову у даній справі, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд дійшов висновку, що в даному випадку обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, з урахуванням ціни позову є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є достатньо обґрунтованим, фактичним і неминучим в даному випадку.
Крім того, необхідно зазначити, що рішенням суду від 02.04.2026 у даній справі з відповідача на користь позивача стягнуто 1331,20 грн витрат по сплаті судового збору, що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Стягуючи 1331,20 грн витрат по сплаті судового збору, суд керувався статтями 129, 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги.
Так, відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Враховуючи те, що при ухваленні 02.04.2026 судового рішення, судом не вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, керуючись статтею 130 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" з Державного бюджету України 1331,20 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №21737 від 06.02.2026.
Керуючись статтями 74, 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ
1. Заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Комфорт Львів" (79033, місто Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 62, офіс 3; ідентифікаційний код: 45071129) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" (79035, місто Львів, вулиця Зелена, будинок 238Б; ідентифікаційний код: 37123114) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн.
3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" (79035, місто Львів, вулиця Зелена, будинок 238Б; ідентифікаційний код: 37123114) з Державного бюджету України 1331,20 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №21737 від 06.02.2026.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено 21.04.2026.

Суддя Петрашко М.М.