1	Справа № 335/1426/26  2-а/335/45/2026 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Бубнова Д.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6100735 від 07.11.2025 року, винесену відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 07.11.2025 року о 00.47 годині поліцейським 2 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП сержантом поліції Ковернік В.В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6100735. Згідно оскаржуваної постанови, 06.11.2025 о 23:10:08, у м.Запоріжжя по вул.Незламній, 5 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 ., не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а.ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ.
Підставою для винесення оскаржуваної постанови серії ЕНА №6100735 була підозра, що надане ОСОБА_1 на вимогу поліцейських посвідчення водія на його ім`я, серії НОМЕР_2 , видане 30.08.2011 року ВРЕР м. Мар`їнка при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області, з наявними відкритими категоріями: А1, А, В1, В, С, має ознаки підроблення, а саме воно не відображалось у базі патрульної поліції.
За даним фактом було порушено кримінальне провадження та постановою дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 11.12.2025 року кримінальне провадження №12025087050000419 від 07.11.2025 року за ч.4 ст.358 КК України закрито у відповідності до п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Згідно висновків судово-технічної експертизи №СЕ-19/108-25/25246-ДД від 12.11.2025 року органом дізнання було встановлено, що у наданому на дослідження бланку посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак змін первинного змісту внесених шляхом підчистки, додруківки, дописки, виправлення, травлення, змиву не виявлено. У бланках посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак змін первинного змісту не виявлено.
Враховуючи встановлені у кримінальному провадженні №12025087050000419 від 07.11.2025 року обставини, Позивач вважає, що оскаржувана постанова серії ЕНА №6100735 була винесена безпідставно, є незаконною та відповідно підлягає скасуванню, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, у зв`язку із чим Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.
Ухвалою судді від 12 лютого 2026 року позивачу поновлено строк звернення до суду, позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
16.02.2026 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на правомірність прийнятого рішення, вважає доводи позивача необґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. До відзиву долучений відеозапис.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Судом встановлено, що 07.11.2025 року о 00.47 годині поліцейським 2 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП сержантом поліції Ковернік В.В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6100735. Згідно оскаржуваної постанови, 06.11.2025 о 23:10:08, у м.Запоріжжя по вул.Незламній, 5 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а.ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ; позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень.
Статтею 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Проте, як встановлено під час судового розгляду, поліцейським було допущено порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Так, відповідно до п. 2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За порушення цієї вимоги, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП - накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов`язаний мати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 , що підтверджує його право керувати транспортними засобами категорії А1,А,В1,В,С, яке під час зупинки пред`явив поліцейському, що підтверджується матеріалами справи та відеозаписом, доданим до наданого суду відзиву на позовну заяву.
Під час перевірки вказаного посвідчення водія співробітниками поліції було встановлено відсутність його у базі ІПНП, у зв`язку з чим поліцейськими було здійснено повідомлення про виявлення ОСОБА_1 , який пред`явив посвідчення водія НОМЕР_2 з явними ознаками підробки.
За даним фактом 07.11.2025 внесені відомості до ЄРДР року за №12025087050000419 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.
Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні дізнавачем було призначено судово-технічну експертизу вилученого 07.11.2025 року у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_2 на його ім`я. Згідно висновків судово-технічної експертизи №СЕ-19/108-25/25246-ДД від 12.11.2025 року, у наданому на дослідження бланку посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак змін первинного змісту внесених шляхом
підчистки, додруківки, дописки, виправлення, травлення, змиву не виявлено. У бланках посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак змін первинного змісту не виявлено.
Постановою дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 11.12.2025 року кримінальне провадження №12025087050000419 від 07.11.2025 року за ч.4 ст.358 КК України закрито на підставі до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач на момент складання спірної постанови мав права керувати відповідним транспортним засобом, про що надав співробітникам поліції наявне у нього посвідчення водія.
Висновок відповідача у оскаржуваній постанові ЕНА №6100735 про відсутність у позивача права керування відповідним транспортним засобом є передчасним. На час винесення оскаржуваної постанови не було достатніх підстав для висновку про відсутність у позивача посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. На переконання суду, виникнення у співробітника поліції сумніву у справжності наданого ОСОБА_1 посвідчення, не вказує на відсутність у нього права керування транспортним засобом та наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. 
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте відповідачем правомірності прийнятого рішення у вигляді постанови серії ЕНА №6100735від 07.11.2025 року доведено не було, наявні в матеріалах справи докази підтверджують невинуватість позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 -закриттю.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. 
При цьому, згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 532, 48 грн., що підтверджується квитанцією від 06.02.2026 року, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 05.02.2026 року, укладеного між адвокатом Бубновим Д.Ю. та позивачем, копією додатку до даного договору – актом № 1 приймання -передачі наданих послуг від 06.02.2026 року, квитанцією від 06.02.2026 року на суму 3000 гривень, довідкою про отримання грошових коштів від 06.02.2026 року, актом № 2 приймання-передачі наданих послуг від 17.02.2026 року, квитанцією від 17.02.2026 року на суму 1500 гривень, довідкою про отримання грошових коштів від 17.02.2026 року.
На підставі ст. 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 532,48 грн.
Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частин першої-третьої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених позивачем витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень, сплачені позивачем за надання правничої допомоги – за підготовку та складення позовної заяви.
При цьому суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень за складення відповіді на відзив не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки у справах даної категорії заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Керуючись, ст.ст. 5, 77, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №6100735 від 07.11.2025 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 532, 48 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., а всього стягнути 3 532 (три тисячі п`ятсот тридцять дві) грн. 48 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ,
Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: 03048, місто Київ, вул.Федора Ернста, буд.3, Код ЄДРПОУ 40108646.
Повне рішення складено 23.02.2026 року

Суддя: В.В. Калюжна