Справа № 953/1419/26
н/п 2/953/1964/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 квітня 2026 року          м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участі секретаря судового засідання Сергієнко К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № F-00163818 від 09/01/2025 у сумі 6360,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.01.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № F-00163818, відповідо до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 6000,00 грн строком на 14 днів зі сплатою відсотків. 25.06.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» за договором факторингу № 25/06/25-01 відступило ТОВ «Цикл фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором від 09.01.2025, що укладений з ОСОБА_1 . Внаслідок невиконання зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість, що зумовило звернення ТОВ «Цикл фінанс» до суду із відповідним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2026 року прийнято цю позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позові наявна заява представника позивача про розгляд справи без його участі.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
09 січня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № F-00163818, за умовами якого останній отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 6000,00 грн (п.3.2 договору), строком на 14 днів (п.4.4.) , зі сплатою процентів в розмірі 1,00% щоденно (п.5.1).
Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора F399485 09 січня 2025 о 11:18:46, що відповідає положенням розділу 2 договору.
Окрім того, між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № F-00163818 від 09.01.2025, відповідано до яких сторони погодили продовження строку кредиту на 10 днів, тобто до 03.02.2025.
25 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» укладено договір факторингу № 25/06/25-01, згідно з яким клієнт (первісний кредитор) передає (відступає), а фактор (новий кредитор) приймає прво грошової вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками новому кредитору право вимоги до боржників (п.1.1 договору).
Право вимоги переходить до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачі права вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (п.6.2.2 договору).
Матеріали справи містять Реєстр прав вимог від 25.06.2025, відповідно до якого до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором № F-00163818 від 09.01.2025, укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № F-00163818 від 09.01.2025 у сумі 6360,00 грн, з яких: 6000,00 грн – заборгованість за кредитом, 360,00 грн – заборгованість за відсотками.
Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним договором, а тому суд не має підстав піддавати його сумніву.
Отже, встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» укладено кредитний договір № F-00163818 від 09.01.2025, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти, якими відповідач користувався, а також те, що відповідач був обізнаний з умовами кредитного договору, про що свідчить підпис відповідача.
Як регламентовано ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст. 1080 ЦК України).
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Оскільки сторонами договору дотримані умови зазначеного договору факторингу, що встановлюють порядок та процедуру відступлення права вимоги за договором, тому суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № № F-00163818 від 09.01.2025.
Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Оскільки відповідач належним чином не виконав умови укладеного кредитного договору № F-00163818 від 09.01.2025, суму отриманих грошових коштів та нарахованих процентів не повернув, то суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Щодо витрат позивача суд зазначає наступне.
Представником позивача заявлене клопотання щодо стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що становлять 5000,00 грн.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
На підтвердження обсягу наданих послуг, здійснених позивачем, надана копія договору про надання правової допомоги № 12/01/26 від 12 січня 2026 року, додаткова угода від 19.01.2026 року, копію акта №12 прийому-передачі наданих послуг від 12.01.2026 за зазначеним договором про надання правової допомоги та детальний опис робі (наданих послуг).
Вирішуючи питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
- метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (постанови Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Суд вважає, що з огляду на обставини справи: ціна позову становить 6360,00 грн, предмет позову складається зі стягнення кредитної заборгованості, а, отже, справа не є досить складною, розгляд здійснювався в спрощеному провадженні, і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а тому заявлений адвокатом розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не є співмірними з складністю наданих послуг. Відтак, суд дійшов висновку щодо зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до чотирьох тисяч гривень. 
Щодо розподілу судових витрат:
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» заборгованість за кредитним договором № F-00163818 від 09 січня 2025 року у сумі 6360,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн., а також витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Сторони та учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс», код ЄДРПОУ 43453613, адреса: 04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації внутрішньо-переміщеної особи: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.
Суддя      Кіндер В.А.