Справа № 458/376/24 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1538/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш Микола Миколайович, про виключення зі спадкового реєстру запиу про реєстрацію заповіту (номер у спадковому реєстрі 60715051, номер у реєстрі нотаріальних дій 32) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 21.03.2017 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області Юсипович С.С.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживав в житловому будинку у АДРЕСА_1 , на який після його смерті відкрилась спадщина. Оскільки на день смерті батька вона проживала разом із ним, відтак вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, вона подала нотаріусу заяву про прицнятття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Її брат, ОСОБА_7 , подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, інших спадкоємців за законом не має. Для оформлення спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Самбірського нотаріального округу Федаша М.М. про отримання свідоцтва про право на спадщину, у чому їй було відмовлено з тих підстав, що вона не надала правовстановлюючих документів на право власності на спадкове нерухоме майно. Також їй стало відомо, що за життя її дідусь, ОСОБА_4 , склав заповіт, за яким житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 заповів відповідачці по справі. Вважає, що заповіт, посвідчений 21.03.2017 секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області Юсипович С.С. від імені її батька ОСОБА_4 на користь його дочки та відповідача ОСОБА_8 , посвідчений з порушенням ст. 9 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим такий заповіт є нікчемним. З наведених підстав просить виключити зі Спадкового реєстру запис про реєстрацію заповіту (номер у спадковому реєстрі 60715051, номер у реєстрі нотаріальних дій 32) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 21.03.2017 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області Юсипович С.С.
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш Микола Миколайович, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Посилається на те, що суд першої інстанції, не зважаючи на її неодноразові клопотання про витребування інформації з міської ради, таку інформацію не витребував, тим самим позбавив її єдиного законного способу отримати інформацію про особу секретаря Явірської сільської ради Турківського району Львівської області Юсипович С.С., яка посвідчувала оспорюваний заповіт. На її запит Турківська міська рада повідомила, що секретарем Явірської сільської ради у 2017 році, зокрема, 21.03.2017 року, працювала ОСОБА_9 , однак міська рада відмовила у наданні повної інформації про дату народження ОСОБА_9 , місце проживання та її родині зв`язки з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки така інформація містить персональні дані особи, тобто містить конфіденційну інформацію, яка в свою чергу є охоронюваною законом таємницею, витребувати яку може тільки суд своєю ухвалою. Суд першої інстанції зазначає, що позивач не подала суду жодного доказу на підтвердження тієї обставин, що особа, яка посвідчила спірний заповіт - секретар Явірської сільської ради Турківського району Львівської області ОСОБА_9 , є дочкою заповідача ОСОБА_4 , разом з тим вона позбавлена можливості надати такі докази, оскільки такі документи містять конфіденційну інформацію та персональні дані, які можуть бути надані особі на підставі ухвали суду. Вказує, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Те, що її рідна тітка ОСОБА_9 , яка проживає зі нею в одному населеному пункті та була секретарем Явірської сільської ради, яка 21.03.2017 року посвідчила заповіт від імені свого батька ОСОБА_4 на користь його доньки, та її рідної сестри, ОСОБА_3 , це беззаперечний факт, який не перевірено жодним чином судом першої інстанції та не спростовано відповідачем. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмову в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин між заповідачем, секретарем Явірської сільської ради Турківського району ( в даний час Самбірського району), яка посвідчувала заповіт, та особою, на користь якої складено заповіт, а відтак відстуні підстави вважати заповіт нікчемним з підстав порушення порядку посвідчення заповіту.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Копією паспорта № НОМЕР_1 від 30.10.2018, виданого на ім`я гр. ОСОБА_1 , підтверджується дата її народження ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження с. Явора Турківський район Львівська область, а повним витягом з ДРАЦСГ щодо актового запису про народження №00038229801 від 24.01.2023 підтверджується, що ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 і її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .
15.09.2016 Турківським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_14 , про що складено відповідний актовий запис за №49, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 15.09.2018.
З витягу з реєстру Турківської територіальної громади від 23.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .
Відповідно до повного витягу з ДРАЦСГ про смерть № 00038229565 від 24.01.2023, ОСОБА_6 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис про смерть №536 від 18.11.2022 Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Як видно з копії довідки, виданої старостою сіл Явора, М. Волосянка, Стоділка виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області В.В. Яворським від 24.01.2023 №65, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 належав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . На день його смерті, разом із ним постійно були зареєстровані такі особи: син – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , брат – ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , сестра – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онук – ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , онук – ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . 
В довідці також зазначено, що від імені ОСОБА_6 виконавчим комітетом Явірської сільської ради Турківського району Львівської області або старостою сіл Явора, М. Волосянка, Стоділка не було посвідчено заповіт.
Відповідно до копії довідки №64 від 23.01.2023 виданої старостою сіл Явора, М. Волосянка, Стоділка виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області В.В. Яворським, згідно із записами погосподарської книги №2 номер погосподарського обліку 0104511 ст.240 за 2016-2023 власником житлового будинку господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Будівництво цього будинку здійснювалося на земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_6 згідно з рішенням №611 Явірської сільської ради 13-сесії від 25.06.2009.
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (№ 344128576 від 25.08.2023 підтверджено, що відомості щодо права власності, інших речових прав, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.
Як видно з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 71245475 від 24.01.2023 після смерті ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. заведено спадкову справу № 09/2023, номер у спадковому реєстрі 70176475.
З матеріалів спадкової справи № 09/2023, яка заведена 24.01.2023 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом встановлено, що 24.01.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , інший спадкоємець першої черги за законом, син спадкодавця, ОСОБА_7 24.01.2023 звернувся із заявою до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_6 . 25.08.2023 ОСОБА_18 звернулася із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Постановою приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. від 25.08.2023 № 139/02-31, позивачу ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті її батька ОСОБА_6 , оскільки не надано правовстановлюючих документів щодо належності житлового будинку разом з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавцю ОСОБА_6 .
З копії повторного свідоцтва про народження, виданого 03.05.2023 Турківським ВДРАЦС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, видно, що відповідач ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батько записано « ОСОБА_4 », а в графі мати – « ОСОБА_19 ».
 
05.05.1996 Явірською сільською радою Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_22 , про що складено відповідний актовий запис за №3, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .
 
Копією відоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане 04.01.2019 виконавчим комітетом Явірської сільської ради Турківського району Львівської області, підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за життя 21.03.2017 склав заповіт, що посвідчений 21.03.2017 секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області С.С. Юсипович та зареєстрований в реєстрі за №32, за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на день його смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 47890620 від 29.05.2017) Львівською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» проведено реєстрацію заповіту, номер в спадковому реєстрі 60715051, номер в реєстрі нотаріальних дій 32.
 
Постановою приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. від 03.05.2023 № 74/02-31, ОСОБА_3 відмовлено в прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. На підставі п. 3 ст. 1272 ЦК України рекомендовано звернутись до суду із позовом про надання додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька.
 
З матеріалів спадкової справи № 02/2024, яка заведена 09.01.2024 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , видно, що 09.01.2024 ОСОБА_3 звернулася в установлений судом строк із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 на підставі рішення Турківського районного суду Львівської області від 12.10.2023 (справа № 458/766/23), яке набрало законної сили 14.11.2023 про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить виключити зі Спадкового реєстру запис про реєстрацію заповіту (номер у спадковому реєстрі 60715051, номер у реєстрі нотаріальних дій 32) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 21.03.2017 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області Юсипович С.С.
Спірні правовідносини стосуються захисту спадкових прав позвачки, як спадкоємиці першої черги за законом, пов`язаних із наявністю заповіту, складеного на ім`я відповідачки, який, як вважає позивач складено з порушенням порядку посвідчення заповітів, оскільки такий посвідчено секретарем сільської ради, яка є донькою заповідача та рідною сестрою особи, на користь якої складено заповіт, що на думку позивача свідчить про його нікчемність.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
 
Постановою від 25.08.2023 № 139/02-31 підтверджується, що приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. відмовив позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/1 частку житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, рекомендував ОСОБА_1 звернутись до суду з позовом про визнання права власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування за законом.
 
Вищезазначеною постановою підтверджується, що позивачкою дотримано порядку звернення до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Як вірно встановлено судом, ОСОБА_6 заповіту не складав, а відтак спадкування після його смерті здійснюється за законом.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , як вказує позивач, є житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
 
Оскільки заповіту ОСОБА_6 не складав, отже спадкування після його смерті здійснюється за законом, а відтак спадкоємцями після його смерті є донька- ОСОБА_1 та ОСОБА_7 
 
Матеріалами спадкової справи безспірно підтверджується, що ОСОБА_1 24.01.2023 року звернулася із заявою про прийняття спадщини, тобто у передбачений законом шестимісячний строк подала нотаріусу заяву про прийняттят спадщини, що свідчить про прийняття нею спадщини, інший спадкоємець, син спадкодавця, ОСОБА_7 подав заяву про відмову від прийняття спадщини.
А відтак, спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його донька, ОСОБА_1 , що свідчить про наявність у неї права на захист спадкових прав. 
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і який за життя 21.03.2017 склав осопрюваний позивачкою заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на день його смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
 
Як видно з заяви ОСОБА_3 , поданої приватному нотаріусу Федашу М.М. від 09.01.2024 про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 , спадковим майном, що залишилось на день смерті батька, є: житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 
 
З матеріалів спадкової справи № 02/2024, яка заведена приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. 09.01.2024 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , видно, що на час розгляду справи судом нотаріусом не видавалось ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також нотаріус не виносив постанови про відмову у видачі такого свідоцтва.
 
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що звернувшись до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. із заявою про прийняття спадщини дізналася, що на будинковолодіння, яке вона має намір успадкувати за законом після смерті батька ОСОБА_6 , її дід ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я його дочки ОСОБА_3 (відповідач), який вважає нікчемним з підстав порушення порядку його посвідчення, оскільки такий посвідчено секретарем Явірської сільської ради Самбірського району Львівської області, яка є донькою заповідача та рідною сестрою особи, на користь якої складено заповіт.
 
Дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі. 
Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Згідно з частиною 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
 
Тобто, у частині 1 статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а аткож заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Загальні вимоги до форми заповіту визначені у ст. 1247 ЦК України, згідно з положеннями якої, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Стаття 1251 ЦК України передбачає, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Аналогічну норму за своїй змістом містить також і п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат».
Порядок посвідчення заповіту визначений Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 (далі - Порядок).
При вчиненні нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку, за змістом п. 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.
Згідно з вимогами розділу 3 п. 1 п.п. 1.1., 1.4., 1.6. Порядку - посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст. 1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст ст.1241,1307 ЦК України, про що зазначається в тексті заповіту.
У постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 466/9242/21, провадження № 61-4349св23 зазначено, що зміст ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у ст. 1247-1249, 1253 ЦК України.
Форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення - різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог ст.1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у ч. 1-6 ст. 1252 ЦК України, з додержанням вимог ч. 7 цієї статті.
Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані ч. 1 ст. 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.
У постанові Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16 зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
У постанові Верховного Суду від 20.11.2023 у справі № 518/1249/14-ц, провадження № 61-2627св23 зазначено, що для того, щоб заповіт був дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, він повинен бути посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Отже, нікчемний заповіт – заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Посадові особи органу місцевого самоврядування не вправі вчиняти нотаріальні дії також на ім`я і від імені даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншого органу місцевого самоврядування. Посадові особи, перелічені у статті 40 цього Закону, не вправі посвідчувати заповіти та довіреності на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка або своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер). Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що оспорюваний заповіт було посвідчено 21.03.2017 секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області С.С. Юсипович та зареєстровано в реєстрі за №32.
Заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем ОСОБА_4 , що відповідає вимогам ст. 1247,1251 ЦК України. Заповіт складено в двох примірниках, один із яких залишився на зберігання в справах Явірської сільської ради, а другий видано заповідачу. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено.
Заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №75369240 від 09.01.2024, яка міститься в матеріалах спадкової справи №02/2024 заведеної приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. від 09.01.2024, після смерті ОСОБА_23 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вважаючи заповіт нікчемним, позивачка посилалася на те, що такий посвідчено з порушенням, оскільки заповіт посвідчено секретарем Явірської сільської ради ОСОБА_9 , яка є дочкою заповідача ОСОБА_4 та рідною сестрою особи, на користь якої заповіт складено, ОСОБА_3 ..
З відповіді Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №540/02-17 від 14.03.2024 на запит ОСОБА_1 від 01.03.2024 видно, що відповідно до рішення 1-ї сесії Явірської сільської ради Турківського району Львівської області 7-го скликання від 20.11.2015 №3 на посаду секретаря Явірської сільської ради Турківського району Львівської області обрано ОСОБА_9 , яка працювала на даній посаді в органі місцевого самоврядування у 2017 році, зокрема 21.03.2017 року. В журналі реєстрації заповітів, посвідчено заповіт від 21.03.2017, який зареєстрований за №32 від імені ОСОБА_4 . Запитувана інформація щодо отримання родинних зв`язків, дати народження, місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є персональними даними, що відносяться до об`єктів захисту відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», тому не може бути надана.
Як видно з копії рішення 1-ї сесії Явірської сільської ради Турківського району Львівської області 7-го скликання від 20.11.2015 №3, Явірська сільська рада відповідно до п. 4 ст. 26 та п.1,4 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про обрання секретаря сільської ради та на підставі протоколу лічильної комісії №3 сесія сільської ради вирішила обрати секретарем сільської ради ОСОБА_9 жительку с. Явора, депутата виборчого округу №3.
З відповіді приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. № 38/01-16 від 05.02.2024 на запит ОСОБА_1 від 31.10.2023 вбачається, що приватним нотаріусом на виконання рішення Турківського районного суду від 12.10.2023, справа №458/76/23, яке набрало законної сили 14.11.2023 та на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом від гр. ОСОБА_3 від 09.01.2024, відкрито спадкову справу №02/2024 після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ході здійснення провадження у спадковій справі перевірялась інформація, викладена у листах ОСОБА_1 від 02.09.2023 та листі-повідомлення без дати, який надійшов 31.10.2023. За пошуком даних в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не підтвердилась інформація щодо родинних стосунків «батько-дочка» між заповідачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та особою, яка посвідчила заповіт ОСОБА_9 секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області. Також, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не встановлено родинних стосунків «рідні сестри» між ОСОБА_9 секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області, яка посвідчувала заповіт від 21.03.2017 та особою зазначеною в заповіті.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку  про те, що ОСОБА_1 , всупереч вимогам статі 81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, стверджуючи про родинні відносини заповідача ОСОБА_4 та секретаря Явірської сільської ради, що посвідчувала заповіт та особи, на користь якої складено заповіт, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставин, що особа, яка посвідчила спірний заповіт - секретар Явірської сільської ради Турківського району Львівської області ОСОБА_9 є дочкою заповідача ОСОБА_4 .
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не подала суду відповідних правовстановлюючих документів, зокрема свідоцтв про народження, які б давали суду підстави встановити наявність родинних відносин як батька і дочки заповідача ОСОБА_4 та секретаря Явірської сільської ради Турківського району Львівської області Юсипович С.С., суду не подано також відомостей про встановлення такого факту родинних відносин в судовому порядку, з відповідними клопотаннями про витребовування таких доказів до суду не зверталася.
 
Колегія суддів не погоджується із зазначеними судом підставами для відмови в позові з огляду на таке.
На своє звернення до Турківської міської ради Сіданич Н.І. отримала відповідь на запитання, на які міська рада могла і вправі була надати, а що стосується надання відповіді на питання щодо родинних відносин між секретарем сільської ради і заповідачем ОСОБА_4 , то наданн відповіді на це питання є поза межами компетенції міської ради.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з клопотаннями про витребовування доказів на підтвердження родинних відносин між заповідачем ОСОБА_4 , секретарем Явірської сільськоюї ради Юсипович Світланою Степанівною та особою, на користь якої складено заповіт, ОСОБА_3 . 
На думку колегії суддів, суд першої інстанції з метою повного, всебічного з`ясування обставин справи, враховуючи зміст клопотань ОСОБА_1 , незважаючи на те, що позивач невірно зазначила назву установи, куди слід було звернутися за витребуванням інформації, повинен був вирішити клопотання ОСОБА_1 про витребування зазначеної нею інформації, постановивши відповідну ухвалу та направивши її до виконання до відповідних установ, в тому числі і про витребування з Державного реєстру актів цивільного стану громадян копії актів по народження ОСОБА_9 та ОСОБА_3 для з`ясування можливих родинних зв`язків. 
Як вбачається з протоколу судового засідання №4267/141 від 26.03.2025 року в цьому судовому засіданні в судовому засіданні було встановлено особу свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що « ОСОБА_1 її племінниця, ОСОБА_3 рідна сестра, перебуває з нею у добрих відносинах». Свідок ОСОБА_9 «відмовилася давати показання відповідно до статті 63 Конституції України, тому що це моя родина, моя сестрв».
З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_9 в судовому засіданні особисто підтвердила, що ОСОБА_3 є її рідна сестра.
Для з`ясування наявності чи відсутності родинних відносин судом апеляційної інстанції було витребувано з Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , а також копію особової справи секретаря Явірської сільської ради Турківського району ОСОБА_9 . 
З особової справи вбачається, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 в с.ЯвораТурківського району, рішенням Явірської сільської ради №459 від 31 березня 2015 року обрана секретарем сільської ради, розпорядженням сільського голови №47 від 01.12.2015 року на секретаря сільської ради ОСОБА_9 покладено обов`язки по вчиненню нотаріальних дій.
Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованими 10 лютого 2026 року, підтверджується, що батьками ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , записані: батько – ОСОБА_4 , матір – ОСОБА_19 . 
Крім того, будучи присутньою в судовому засіданні 26.03.2025 року ОСОБА_9 , яку суд вирішив допитати як свідка у справі, ствердила, що ОСОБА_3 є її рідна сестра, у зв`язку з чим відмовилася давати покази на підставі статті 63 Конституції України, що підтверджується технічним записом судового засідання та протоколом судового засідання №4267141 від 26.03.2025 року у даній справі. 
Однак суд першої інстанції не надав оцінки таким твердженням ОСОБА_9 , та в подальшому не з`ясував зазначену обставину, незважаючи на те, що позивач, як на підставу для визнання недійсним оспорюваного заповіту, посилалася саме на те, що заповідач ОСОБА_4 є батьком секретаря Явірської сільської ради Юсипович С.С., яка посвідчувала заповіт та рідною сестрою ОСОБА_3 , на користь якої посвідчено заповіт. 
Оскільки законодавство, яке було чинним на час посвідчення спірного заповіту, а саме стаття 9 Закону України «Про нотаріат», містала заборну на вчинення посадовою особою органу місцевого самврядування нотаріальної дії, зокрема, посвідчення заповіту на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а в даному випадку секретар Явірської сільської ради Юсипович С.С. 21.03.2017 року посвідчила заповіт від імені свого батька, ОСОБА_4 , на користь своєї рідної сестри, ОСОБА_3 , що свідчить про порушення правил посвідчення заповіту та недотримання вказаної вимоги щодо посвідчення заповіту, що відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність осопрюваного позивачем заповіту. 
 
Правильний спосіб захисту Верховний Суд зазначив у постанові від 30 січня 2023 року у спарві №472/566/19 (провадження № 61-938св22).
 
Особа, яка вважає свої права порушеними осопорюваним заповітом, може пред`явити позов про застосування наслідків нікчемного правочну шляхом виключення зі Спадкового реєстру відомостей про реєстрацію заповіту, який є ефективним способом захисту. 
З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що заповіт від 21.03.2017 року є нікчемним, колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про виключення зі Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту (номер у спадковому реєстрі 60715051, номер у реєстрі нотаріальних дій 32) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 21.03.2017 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого секретарем Явірської сільської ради Турківського району Львівської області Юсипович С.С. підлягає до задоволення, у зв`язку з чим оскаржуване рішення Турківського районного суду від 07 квітня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судовго рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Виключити зі Спадкового реєстру відомості про реєстрацію заповіту (номер у спадковому реєстрі 60715051, номер у реєстрі нотаріальних дій 32) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 21.03.2017 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого секретарем Явірської сільської ради Турківського (Самбірського) району Львівської області Юсипович Світланою Степанівною.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді – члена колегії суддів повна постанова складена 20 квітня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський
Р.П. Цяцяк