ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року 
м. Чернівці
справа № 725/10885/24
провадження 822/244/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О., 
секретар судового засідання Скулеба А.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 , 
апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2025 року,
головуючий у суді першої інстанції суддя Стоцька Л.А.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Вказувала на те, що вона є власницею земельної ділянки, кадастровий номер 7310136600:34:002:1278, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, садівниче товариство «Пролісок-2», на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2024 року N?1017 та від 12 березня 2024 року N?1019 після смерті ОСОБА_3 .
Поряд із земельною ділянкою ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 та у липні 2004 року останній самовільно захопив 0,0150 га земельної ділянки, яка належить позивачу. По межі захоплення, зі сторони землекористувача ОСОБА_2 , вздовж відрізку позначеного на ситуаційній схемі встановив паркан. 
З приводу самовільного захоплення та використання відповідачем частини земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності, позивач звертався до відповідача із претензією-вимогою щодо звільнення земельної ділянки із незаконного володіння, пропонуючи в добровільному порядку звільнити незаконно захоплену земельну ділянку.
Зазначає, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2008 року у справі N?2-18 /2008 року зобов`язано ОСОБА_2 перенести огорожу, яка розділяє їх з ОСОБА_3 земельні ділянки та відновити межі земельної ділянки N? НОМЕР_1 , що знаходяться в садівничому товаристві «Пролісок-2» на АДРЕСА_1 , повернувши незаконно зайняту частину земельної ділянки, розміром 0,0150 га, відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, серії І-ЧВ N? 012994 від 04 травня 1999 року.
Однак, ОСОБА_2 , рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2008 року у справі N?2-18 від 2008 року не виконав.
Таким чином, своїми діями відповідач створив перешкоди у користуванні позивачу земельною ділянкою, яка їй належить на праві власності, шляхом обмеження у повній мірі користування земельною ділянкою, чим порушуються її законні права.
Просила суд зобов`язати відповідача повернути позивачу самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0150 га, кадастровий номер 7310136600:34:002:1278, розташовану в садівничому товаристві «Пролісок-2» по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення від сільськогосподарських культур та інших насаджень чи об?єктів, які на ній розташовані та демонтувати по межі захоплення, зі сторони землекористувача ОСОБА_1 , вздовж відрізу, позначеного на ситуаційні схемі, самовільно встановлений паркан, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Провадження у справі закрито.
Рішення мотивовано тим, що будучи спадкоємцем майна померлого батька, позивач мала б звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2008 року у справі N?2-18 про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння не виконано.
Таким чином, оскільки позивачем не обрано вірний спосіб захисту своїх порушених прав, враховуючи те, що є рішення суду, яким вирішено даний спір та яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити та провадження у справі закрити. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, оскільки судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спадкоємець, який набув право власності, має самостійне право для звернення до суду за захистом свого порушеного права. 
Оскільки, новим власником садового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136600:34:002:1278, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 своїми діями створив перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, яка їй належить на праві власності, шляхом обмеження у повній мірі користування земельною ділянкою, чим порушуються її законні права.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав N?369515913 від 12 березня 2024 року та N?369516451 від 12 березня 2024 року ОСОБА_1 є власником садового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136600:34:002:1278. Вказане домоволодіння ОСОБА_1 успадкувала від свого батька ОСОБА_3 , про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2024 року N?1017 та від 12 березня 2024 року N?1019 (а.с.8-23).
На підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради від 03 березня 1998 року № 184/5 ОСОБА_3 було видано Державний акт про право приватної власності на землю, серії І-ЧВ № 012994 від 04 травня 1999 року. Відповідно до вказаного акту позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка АДРЕСА_3 .
Відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, серії ІІ-ЧВ №002877 від 08 січня 2002 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0396 га, що розташована на території садівничого товариства «Пролісок-2» на АДРЕСА_1 .
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.04.2008 року у справі N?2-18 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.
Зобов?язано ОСОБА_2 перенести огорожу, яка розділяє їх з ОСОБА_3 земельні ділянки та відновити межі земельної ділянки N? НОМЕР_1 , що знаходяться в садівничому товаристві «Пролісок-2» на АДРЕСА_1 , повернувши незаконно захоплену частину земельної ділянки, розміром 0,0150 га, відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, серії I-4В N?012994 від 04 травня 1999 року. Вказане рішення відповідачем не виконано (а.с.27-28).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376. Розділом ІУ зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою.
Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Частиною третьою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради від 03 березня 1998 року № 184/5 ОСОБА_3 було видано Державний акт про право приватної власності на землю, серії І-ЧВ № 012994 від 04 травня 1999 року. Відповідно до вказаного акту позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка АДРЕСА_3 .
Із акту вбачається, що земельна ділянка, яка надана ОСОБА_3 , від точки а до точки б, межує із земельною ділянкою № НОМЕР_2 , та в акті також зазначено, що самовільне захоплення земельної ділянки, площею 0,0150 га існує на межі ділянок НОМЕР_2 та 48.
Відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, серії ІІ-ЧВ №002877 від 08 січня 2002 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0396 га.
Також, як убачається з ситуаційного схеми розташування земельних ділянок, площа самовільно захопленої земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,0150 га (а.с.22,23).
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.04.2008 року у справі N?2-18 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.
Зобов?язано ОСОБА_2 перенести огорожу, яка розділяє їх з ОСОБА_3 на земельні ділянки та відновити межі земельної ділянки N? НОМЕР_1 , що знаходиться в садівничому товаристві «Пролісок-2» на АДРЕСА_1 , повернувши незаконно захоплену частину земельної ділянки, площею 0, 0150 га, відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, серії I-4В N?012994 від 04 травня 1999 року.
Відповідно до ст. 16 та ст. 392 ЦК України, спадкоємець має право на судовий захист, якщо його право власності оспорюється чи не визнається.
Оскільки, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 7310136600:34:002:1278, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, садівниче товариство «Пролісок-2», на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2024 року N?1017 та від 12 березня 2024 року N?1019 року, після смерті ОСОБА_3 , а тому спадкоємець, який набув право власності, має самостійне право на звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначеного.
Встановивши, що земельна ділянка ОСОБА_2 виходить за її межі на земельну ділянку ОСОБА_1 і площа такого накладення складає 0,0150 га, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність звільнення земельної ділянки яка належить позивачу, шляхом приведення її у придатний для використання стан, шляхом звільнення її від зелених насаджень чи об`єктів, які на ній розташовані та демонтувати самовільно встановлений паркан, який знаходиться на вказаній земельній ділянці позивача, вздовж межі між земельними ділянками сторін.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , у встановленому порядку та розмірі, сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 1231 гривню 20 копійок, а за подання апеляційної скарги - 1816 гривень 80 копійок.
Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.
З урахуванням викладеного, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2025 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 частину самовільно захопленої земельної ділянки, площею 0,0150 та, яка є складовою земельної ділянки, площею 0,0519 га, кадастровий номер 7310136600:34:002:1278, яка знаходиться в садівничому товаристві «Пролісок-2» на АДРЕСА_1 та межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 , площею 0,0396 га, привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення її від зелених насаджень чи об`єктів, які на ній розташовані та демонтувати самовільно встановлений паркан, який знаходиться на вказаній земельній ділянці позивача, вздовж межі між земельними ділянками сторін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1231 гривню 20 копійок за подання до суду позовної заяви та 1816 гривень 80 копійок за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повної постанови – 26 лютого 2026 року.
Головуючий М.І. Кулянда 
Судді: Н.К. Височанська
О.О.Одинак