ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/8228/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Воларк» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 року (суддя Бондар М.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 03.09.2025 року) в справі №160/8228/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Воларк» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:
19.03.2025 року ТОВ «Воларк» (далі по тексту – позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0647090408 від 18.10.2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Воларк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, та їх частка, в свою чергу, існує податкова пільга, яка передбачає, що не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Апелянт вказував, що йому належить промислова будівля, яка не є об`єктом оподаткування на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки дані об`єкти віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Підпункт «є» пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України визначає об`єкти нерухомості, які не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Зокрема, до таких об`єктів відносяться будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Зміни законодавства підпункту «є» пункту 266.2.2 статті 266 (за період перевірки 2019-2024 роки): до 23 травня 2020 року: Підпункт «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ звільняв від оподаткування «будівлі промисловості», зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, після 23 травня 2020 року: Згідно із Законом № 466-IX від 16.01.2020, підпункт «є» був викладений у новій редакції, яка конкретизувала умови звільнення від оподаткування: Отже, будівля має відповідати трьом критеріям: Класифікація будівлі: Будівлі повинні бути віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) ДК 018-2000. Використання за призначенням: Будівлі мають використовуватися у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010. Відсутність передачі в користування: Будівлі не повинні здаватися в оренду, лізинг чи позичку. Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. Апелянт вказував, що він не мав обов`язку декларувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по нежитловій будівлі загальною площею 395,8 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська обл. Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Сухомлинського Василя, 88 за період з 01.01.2019 по 22.05.2020 роки. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Будівля використовується для виробництва харчових продуктів, що відповідає коду 1251.5 за ДК 018-2000 та коду 1251 за НК 018:2023, який набув чинності 01.01.2024, відповідно до наказу «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000», затвердженого Міністерством економіки України № 3573 від 16.06.2023 року. Будівля Позивача відповідає зазначеним критеріям, отже не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Відповідно, відсутність обов`язку щодо подання податкової декларації за такими об`єктами є обґрунтованою. Апелянт звертає увагу, що податкова перевірка була проведена формально, без належного аналізу наданих документів та пояснень. Підприємство неодноразово зверталось, зокрема листами вих. №4 від 04.11.2024 року, від 07.10.2024 р. до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із поясненнями та запереченнями фактів щодо наявності зобов`язання декларувати податок на нерухоме майно та застосування штрафних санкцій, однак такі звернення були розглянуті без належного аналізу та перевірки. Підтвердженням формальності перевірки є посилання податкової виключно на дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо коду КВЕД, який визначено як (основний) для позивача.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що податкова пільга є звільненням платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Позивач не підпадає під податкову преференцію, передбачену абзацом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України; є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та зобов`язаний був подавати податкову звітність з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у спірні періоди. Пунктом 120.1 статті 120 ПК України встановлено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п. 49.2 ст. 49 Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено ПКУ, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 грн, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Матеріали справи свідчать, що ТОВ «Воларк» на праві власності з 19.12.2019 року належить нежитлова будівля літ. А з прибудовами літ. а2, а3, а.4, а5, а6, а.7, рампою з навісом літ. а8, навісами літ. а9, а10, а11, а12, пандусами літ. а13, а.14, сходами літ. а15; замощення 1; споруди №1-6 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Сухомлинського Василя, 88, загальною площею 395,8 кв.м..
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності за КВЕД ТОВ «Воларк» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20).
06.05.2020 року між ТОВ «Воларк» та ТОВ «Астейд Агро» укладено договір сумісного користування приміщенням №1, яким сторони договору домовились про приведення сумісними зусиллями виробничого приміщення, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Сухомлинського Василя, 88 до відповідності вимогам сертифікації та системи управління якості харчових продуктів та отримання відповідного експлуатаційного дозволу. 
Згідно експлуатаційного дозволу ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 03.08.2021 року, який видано ТОВ «Астейд Агро» на: «Секція V. Кускове м`ясо, м`ясні напівфабрикати та м`ясо механічного обвалювання, (ММ) потужність з виробництва кускового м`яса. (МР) Потужність з виробництва м`ясних напівфабрикатів. Секція ХVІ. Інші харчові продукти тваринного походження. (РР) Потужність з виробництва. (SР) Потужність із зберігання. (РS) Потужність з реалізації», за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Сухомлинського Василя, 88.
ТОВ «Воларк» належить нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Сухомлинського Василя, 88, проте таке передане у користування ТОВ «Астейд Агро» для виробництва м`ясної продукції.
Встановлено, що ТОВ «Воларк» перебуває на обліку платників податків в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведена камеральна перевірка ТОВ «Воларк» щодо неподання/несвоєчасного подання податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наслідком якої складено акт №61806/04-36-04-08/43416346 від 25.09.2024 року, в якому зафіксовано порушення ТОВ «Воларк» вимог підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49, підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 та підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України щодо терміну подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019, 2020, 2023, 2024 роки. ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що ТОВ «Воларк» як власник нежитлового нерухомого майна, мало подавати декларацію для оподаткування об`єкта нерухомості. 
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області 18.10.2024 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0647090408, згідно з яким за неподання податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019, 2020, 2023, 2024 роки до ТОВ «Воларк» застосовано штраф у розмірі 1360 грн. 
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Воларк» звернулось до ДПС України зі скаргою. Рішенням ДПС України від 26.12.2024 року № 38819/6/99-00-06-03-02-06 скарга залишена без задоволення, податкове повідомлення-рішення залишено без змін. 
Встановлено, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області звернулось до ТОВ «Воларк» з запитом щодо надання пояснень та документів щодо об`єкту нерухомості. Листом від 07.10.2024 року № 2 ТОВ «Воларк» повідомило, що має у власності нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Сухомлинського Василя, 88, використовує як будинок для виробництва м`ясної продукції, вказує, що будівлі промисловості звільняються від оподаткування. 
Листом від 04.11.2024 року № 4 ТОВ «Воларк» повідомило Придніпровський відділ податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що використовує приміщення як будівлі промисловості, використовується за призначенням у господарській діяльності, вказувала, що оскільки не є платником податку на нерухомість тому не є декларантом податку на нерухомість. 
Згідно ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VІІІ, були внесені зміни до ПК України, зокрема, до ст.75 ПК України були внесені зміни, за якими предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) є предметом камеральної перевірки. Саме у межах та за результатами камеральної перевірки (документально, невиїзної) контролюючим органом перевіряється своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків). 
Згідно п. 76.3 ст. 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, крім камеральної перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), у складі яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, строк проведення якої визначений статтею 200 цього Кодексу.
Відповідно до п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Таким чином, діючою нормою ПК України передбачено, що податкові декларації або уточнюючі розрахунки своєчасність їх подання або не подання, своєчасність сплати узгоджених зобов`язань по ним перевіряються у межах камеральної перевірки.
Згідно п. 266.1, п. 266.2, п. 266.3 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Згідно абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Вищеприведена норма кореспондується з дійсною нормою на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 року № 466-ІХ внесено зміни до абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, де передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Норма пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України зводить поняття звільнення від оподаткування (не є об`єктом оподаткування) щодо будівель промисловості, виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств. Для застосування такої податкової пільги об`єкти нерухомості – будівлі повинні бути будівлями промисловості, наступна норма розкриває таке поняття та вказує, що до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) повинні відноситись будівлі згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Також для застосування податкової пільги, об`єкти нерухомості повинні бути у володінні чи користуванні промислового підприємства, підприємця. 
Згідно п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Розглядаючи вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Нормативний підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Застосування абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (самостійне виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Для застосування певної податкової пільги, передбаченої абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач повинен бути не тільки юридичною особою-виробником, мати певний код КВЕД ДК 009:2010, класифікуватись за видом діяльності як виробник промисловості, мати у власності верстати, а також повинен використовувати будівлю (будівлі), щодо яких існують спірні питання щодо їх оподаткування, безпосередньо для виробництва промислових товарів, використовувати у своїй діяльності. Не повинен передавати таку будівлю в оренду, лізинг.
Слід звернути увагу на правові позиції Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17, від 17.03.2020 року у справі № 300/261/19, від 06.04.2020 року у справі № 420/879/19, від 17.07.2020 року у справі № 440/937/19, від 21.10.2020 року у справі № 806/2686/18, від 24.12.2020 року у справі № 160/9721/18, зокрема податкова пільга застосовується у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Встановлена нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових. Якщо особа не здійснює промислове виробництво з використанням будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не має.
Відповідно до п. 8.1, п. 8.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом. Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду. На підтвердження провадження своєї підприємницької діяльності, позивач був зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.
Позивач вважає себе звільненим від сплати податку на нерухомість. Вказує, що має податкову пільгу для податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Проте так вважає тільки позивач. 
Переконання ТОВ «Воларк», що він є звільненим від оподаткування для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, не звільняє від обов`язку подавати податкову декларацію. 
Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36, п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податку зобов`язаний обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. 
Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно пункту 49.2 статті 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Згідно пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
Таким чином є податковим обов`язком у платника податків подати, своєчасно подати контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію у межах податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 120.1 ст. 120 ПК України встановлено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п. 49.2 ст. 49 Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено ПКУ, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 грн, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Позивач допустився порушення у вигляді неподання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019, 2020, 2023, 2024 роки.
Згідно п. 109.1, п. 109.2 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно п.п. 112.1, 112.2, 112.7, 112.8 ст. 112 ПК України, особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є: сплив строків давності застосування штрафів за вчинення податкового правопорушення; вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла у відповідності до індивідуальної податкової консультації, наданої такому платнику податків у паперовій або електронній формі, за умови, що така консультація зареєстрована в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, або до узагальнюючої податкової консультації та/або до висновку об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, від якого в подальшому було відступлено; вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла у відповідності до правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, які в подальшому було змінено за наслідками перегляду Великою Палатою Верховного Суду; вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів; вчинення діяння (дії або бездіяльності) з вини банку, органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, установи - учасника платіжної системи, еквайрія (щодо податкових правопорушень, передбачених статтями 124 і 125-1 цього Кодексу); вчинення діяння (дії або бездіяльності) з вини оператора поштового зв`язку, інформація про якого міститься в Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку, за умови виконання обов`язку, визначеного абзацом другим пункту 49.6 статті 49 цього Кодексу; вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок виявлення в роботі електронного кабінету технічної та/або методологічної помилки чи технічного збою в роботі електронного кабінету і визнання такої помилки/збою технічним адміністратором та/або методологом електронного кабінету або згідно з повідомленням на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або підтвердження її/його існування рішенням суду, якщо порушення були зумовлені виключно технічною та/або методологічною помилкою чи технічним збоєм у роботі електронного кабінету; самостійне виправлення платником податків з дотриманням порядку, вимог та обмежень, передбачених статтею 50 цього Кодексу, помилок, що містяться у раніше поданих ним податкових деклараціях та розрахунках (уточнюючих податкових деклараціях та розрахунках), за умови сплати самостійно донарахованих податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу (щодо правопорушення, передбаченого пунктом 123.1 статті 123 цього Кодексу); вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору); вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла відповідно до консультації з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань митної справи, наданої в письмовій або електронній формі, а також до узагальнюючої консультації, зокрема на підставі того, що у подальшому такі консультації були змінені або скасовані; вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла відповідно до наданого попереднього рішення митного органу про застосування окремих положень законодавства України з питань митної справи, у тому числі в разі, якщо таке рішення в подальшому було відкликано з причин, встановлених пунктами 2, 3 частини сьомої статті 23 Митного кодексу України; інші випадки звільнення від фінансової відповідальності, передбачені цим Кодексом або Митним кодексом України.
Відповідальність за неподання, несвоєчасне подання податкової звітності у вигляді штрафу настає у разі коли таке неподання вчинене умисно, без наявності непереборних та незалежних від платника обставин. 
ТОВ «Воларк» не наводить достатніх та об`єктивних підстави, які б звільняли від відповідальності у вигляді штрафу за неподання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019, 2020, 2023, 2024 роки.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог, як і не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 314, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Воларк» - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 року в справі №160/8228/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова