Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/1521/26
Номер провадження2/711/1489/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
ВСТАНОВИВ:
19 лютого 2026 року ТОВ «Коллект Центр», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором у розмірі 30800 витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу (вхідний №7216, а.с.1-6). 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 12.02.2021 між позичальником ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» був укладений договір про надання фінансових послуг №2104328885157 «Стандартний» (далі – Договір), згідно з умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил; граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік; проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2.00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки – фіксована.
На виконання умов укладеного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3500,00 грн.
Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, підписавши Договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомлений з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 
У зв`язку з цим, позивач констатує, що відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті ТОВ «Служба миттєвого кредитування», з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. 
Отже, позивач робить висновок, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зі своєї сторони належним чином виконало зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 
Водночас, станом на сьогоднішній день, строк повернення грошових коштів за Договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором до відповідача, то ТОВ «Коллект Центр» як позивач обгрунтовує це тим, що 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір факторингу №1-12.
Відповідно до умов означеного договору відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Договором №2104328885157 від 12.02.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем.
Надалі, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Договором №2104328885157 від 12.02.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем.
Як зазначає позивач, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №2104328885157 від 12.02.2021, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 50271.43 грн (3477,60 грн – заборгованість за тілом кредиту, та 46 793,83 грн – заборгованість за процентами).
Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30800.00 грн, з яких: 3477,60 грн – заборгованість за тілом кредиту, та 27322,40 грн – заборгованість за процентами, витрати на професійну правничу допомогу (13000 грн) та витрати на сплату судового збору (2662,40 грн).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 30 хв 24 березня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.97-98).
Також цим судовим рішенням виклик відповідача в судове засідання вирішено здійснити в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, тобто шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки відповідач знялася з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у Придніпровському районі означеного населеного пункту, що мало місце 09.09.2022, а тому відомості щодо місця реєстрації проживання відповідача ОСОБА_1 станом на день як пред`явлення позову, так і на день розгляду справи по суті, у матеріалах позовної заяви відсутні.
Розгляд справи 24.03.2026 о 11 год 30 хв не відбувся з підстав того, що склад суду був зайнятий у розгляді іншої цивільної справи №711/7057/25 про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка (а.с.106). Розгляд справи відкладений до 12 год 30 хв 24 квітня 2026 року.
Представник позивача Ткаченко М.М. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і його представника Ткаченко М.М. у підсистемі «Електронний суд», що були отримані цими учасниками справи 28.03.2026 (а.с.108 зворот, 109 зворот). Водночас представник позивача Ткаченко М.М., у п.5 прохальної частини позовної заяви, виявила волю на розгляд справи за відсутності представника позивача, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.5 зворот).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 24 квітня 2026 року о 12 год 30 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами).
У зв`язку з цим, 24 квітня 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа розглядалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 12.02.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансових послуг №2104328885157 «Стандартний» (далі – Кредитний договір). 
Пунктом 1.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3500.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (п.1.2 Кредитного договору). 
Орієнтовний строк повернення кредиту – 18 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 18 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3 Кредитного договору).
Пунктом 1.4. Кредитного договору передюачено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2.00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки – фіксована.
Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 18 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 18 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п.1.4.1 та 1.4.2 Кредитного договору).
Пунктом 4.3 Кредитного договору обумовлено, що сторони дійшли згоди, що в усіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. 
Із розділу «Позичальник» Кредитного договору суд встановив, що означений правочин був підписаний позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором G6 (а.с.64-65).
Крім того зі змісту додатку №1 до Кредитного договору, яким є заява-анкета, що підписана позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором G6, суд встановив, що позичальник виявила волю на отримання в ТОВ «Служба миттєвого кредитування» грошових коштів у кредит в розмірі 3500 грн з орієнтовним строком повернення кредиту – 18 днів з моменту отримання кредиту, погодившись з тим, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 18 день з моменту отримання кредиту. Крім того у заяві-анкеті визначений строк кредитування – 365 днів з правом повернення достроково у зв`язку з чим позичальник зобов`язалася повернути кредит у розмірі 3500 грн та сплатити проценти в розмірі 1260 грн. Також в заяві-анкеті позичальник ОСОБА_1 погодилася з тим, що розмір процентів становить: а) 2.00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. «а»); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. «б»); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. «в»). Датою початку нарахування процентів за користування кредитом у заяві-анкеті визначено 12.02.2021. Водночас, при виникненні за заборгованості позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 1% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, з урахуванням умов п.3.3. Кредитного договору (а.с.90). 
Також суд встановив, що разом із Кредитним договором відповідач ОСОБА_1 , підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором G6, погодилася з додатком №2 до Кредитного договору – графіком платежів, відповідно до якого датою надання кредиту є 12.02.2021, сумою кредиту є 3500 грн, терміном платежу – 01.03.2021, а розміром процентів за користування кредитом – 1260 грн (а.с.20).
Крім того з Паспорту споживчого кредиту як додатку №3 до Кредитного договору суд встановив, що позичальник (відповідач) ОСОБА_1 , підписавши його одноразовим ідентифікатором G6, виявила волю на отримання кредиту в ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на наступних умовах: сума кредиту: 3500 грн; загальний строк кредитування: 18 днів, тип процентної ставки – фіксований, загальні витрати за кредитом – 1260 грн (а.с.21-22).
Із інформації щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею із зазначенням часу та таких дій, суд встановив, що ідентифікація та верифікація позичальника ОСОБА_1 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» була проведена 12.02.2021 о 10 год 02 хв 53 сек, зокрема за допомогою системи BankID Національного банку України та використання позичальником електронного платіжного засобу, маска картки НОМЕР_1 (а.с.23). 
Із довідки ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 01.08.2025 суд встановив, що означеним товариством на виконання умов договору про організацію переказів грошових коштів, що укладений з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», здійснено 12.02.2021 о 10 год 05 хв 10 сек перерахування грошових коштів в сумі 3500 грн на картковий рахунок, маска картки НОМЕР_1 , із призначенням платежу: кошти згідно договору №2104328885157 (а.с.27).
Згідно безпосередньо дослідженого судом розрахунку заборгованості за Кредитним договором встановлено, що відсотки за користування кредитними коштами позичальнику нараховувалися наступним чином: у період з 12.02.2021 до 01.03.2021 – 70 грн/день; у період з 02.03.2021 до 09.03.2021 – 127,40 грн/день; у період з 10.03.2021 до 15.03.2021 – 126,58 грн/день; у період з 16.03.2021 до 30.03.2021 – 174,58 грн/день; у період з 31.03.2021 до 30.11.2021 – 266,73 грн/день. Також із означеного засобу доказування суд встановив, що позичальник ОСОБА_1 здійснила часткове погашення як тіла кредиту в сумі 22,40 грн (09.03.2021), так і відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2279,20 грн (09.03.2021) (а.с.28-29).
Суд, безпосередньо дослідивши договір факторингу №1-12 від 01.12.2021 (а.с.48-52) встановив, що означеного дня між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено вказаний правочин, відповідно до розділу 2 якого, за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 183 678,63 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. 
Відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. 
З дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг.
За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.
Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі.
Факт оплати ТОВ «Вердикт Капітал» ТОВ «Служба миттєвого кредитування» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 судом встановлено із дослідженого в судовому засіданні платіжного доручення №307600018 від 03.12.2021, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 5 535 543,12 грн плати за укладення договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 (а.с.57).
Із витягу з Реєстру боржників як додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 судом встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно Кредитного договору в сумі 30 800 грн, з яких: 3477,60 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, та 27 322,40 грн – сума заборгованості за відсотками (а.с.60-63).
Також у судовому засіданні був безпосередньо досліджений розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 і встановлено, що за період з 01.12.2021 до 11.02.2022 позичальнику ОСОБА_1 ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відсотки за Кредитним договором у розмірі 19 471,43 грн, а саме: з 01.12.2021 до 31.12.2021 – у розмірі 8268,68 грн, з 01.01.2022 до 31.01.2022 – у розмірі 8268,68 грн, з 01.02.2022 до 11.02.2022 – у розмірі 2934,07 (а.с.46).
Суд, безпосередньо дослідивши договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с.67-72) встановив, що означеного дня між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено вказаний правочин, відповідно до п.2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.
Із акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, що складений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» суд встановив, що плата за укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 отримана ТОВ «Вердикт Капітал» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.81-82).
Із витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 судом встановлено, що ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно Кредитного договору в сумі 50 271,43 грн, з яких: 3477,60 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, та 46 793,83 грн – сума заборгованості за відсотками (а.с.85-88).
Також у судовому засіданні був безпосередньо досліджений розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 05.02.2026 і встановлено, що загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 50 271,43 грн, з яких: 3477,60 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, та 46 793,83 грн – сума заборгованості за відсотками (а.с.47).
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі – Закон №675), пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону №675).
Статтею 12 Закону №675 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув права вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 у взаємозв`язку з договором факторингу №1-12 від 01.12.2021.
Частина 1,2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.  До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частинами 1,2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: G6.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання нею в кредит від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» грошових коштів в сумі 3500 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору у строки, передбачені цим правочином. 
Водночас матеріалами справи підтверджується той юридичний факт, що сума кредиту, що обумовлена між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 і відображена у п.1.1 Кредитного договору, була отримана відповідачем шляхом перерахування на її картковий рахунок № НОМЕР_2 . 
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором як первісному кредитодавцю ТОВ «Служба миттєвого кредитування», так і його правонаступникам у спірних правовідносинах: ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 3477,60 грн (з урахування сплачених позичальником грошових коштів у сумі 22,40 грн, що зараховані первісним кредитодавцем у рахунок погашення основної суми боргу; 3500 грн – 22,40 грн = 3477,60 грн) в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 27 322,40 грн, то суд зазначає про таке.
Пунктом 1.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3500.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (п.1.2 Кредитного договору). 
Орієнтовний строк повернення кредиту – 18 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 18 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3 Кредитного договору).
Пунктом 1.4. Кредитного договору передюачено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2.00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки – фіксована.
Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 18 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 18 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п.1.4.1 та 1.4.2 Кредитного договору).
Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік (п.1.9 Кредитного договору).
Аналогічні за своїм змістом умови зазначені і в заяві-анкеті (для отримання кредиту), як додатку №1 до Кредитного договору (а.с.90).
Тлумачення положень п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.9 на засадах розумності свідчить, що умовами Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування складає 1 рік, проте орієнтовний строк повернення кредиту складає 18 днів. При цьому у розділі договору «Визначення термінів» передбачено, що дата повернення кредиту - кінцева календарна дата погашення (повернення) позичальником заборгованості за кредитним договором. Отже, умовами Кредитного договору визначено два види строків «строк кредитування» та «строк повернення кредиту». При цьому у Кредитному договорі сторони визначили тривалість орієнтованого строку повернення кредиту, що складає 18 днів з моменту отримання кредиту, і передбачили можливість перерахунку (продовження) такого строку на 18 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3 Кредитного договору), а також визначили, що у разі якщо сума кредиту лишається неповернутою після настання орієнтовного строку повернення кредиту, то проценти сплачуються у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2 Кредитного договору). До того ж у п. 1.4 Кредитного договору визначено процентну ставку за користування кредитом, яка нараховується протягом фактичного строку користування кредитом, але застосовується на пільгових умовах протягом періоду часу, що відповідає орієнтовному строку повернення кредиту.
Крім того, уклавши Кредитний договір, відповідач (позичальник) ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua (п. 4.1 Кредитного договору). Також відповідач підтвердила, що до укладення цього договору від товариства вона отримала: інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію, що міститься у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; підписаний сторонами екземпляр договору, графік платежів, паспорт кредиту (п. 4.9 Кредитного договору).
Отже, нарахування первісним кредитодавцем ТОВ «Служба миттєвого кредитування» процентів за користування відповідачем кредитом протягом періоду часу з 12.02.2021 до 30.11.2021 згідно процентної ставки, розмір якої передбачений п. 1.4 Кредитного договору, є правомірним і узгоджується з умовами Кредитного договору та додатками до нього, що підписані позичальником ОСОБА_1 без зауважень та доповнень одноразовим ідентифікатором G6.
Згідно розрахунку розміру нарахувань процентів за користування відповідачем кредитом суд робить висновок, що сума заборгованості відповідача за процентами в період користування кредитом: з 12.02.2021 до 30.11.2022, складає 27 322,40 грн (з урахуванням грошових коштів, що сплачені позичальником у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами, а саме: 2279,20 грн, що мало місце 09.03.2021). Водночас, позивач, реалізовуючи принцип диспозитивності, не пред`явив позовної вимоги про стягнення з позичальника розміру відсотків за користування кредитними коштами, що був нарахований правонаступником первісного кредитодавця ТОВ «Вердикт Капітал», в сумі 19 471,43 грн за період з 01.12.2021 до 11.02.2022 (а.с.46).
Аналіз змісту розрахунку заборгованості, що підготовлений первісним кредитодавцем, свідчить, що відображені у ньому нарахування розміру процентів відповідають умовам Кредитного договору, оскільки здійснені у відповідності до положень, передбачених п 1.3., 1.4, 1.4.2, 1.9, а арифметичний підсумок відповідних нарахувань свідчить, що заявлена позивачем до стягнення у позові сума процентів, не перевищує суми відповідних нарахувань. За таких обставин, позовна вимога, в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами на підставі Кредитного договору, в сумі 27 322,40 грн є обґрунтованою і вмотивованою.
Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних належних і допустимих доказів щодо розміру сплачених нею коштів у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами, що вплинуло б на розмір заборгованості за означеною заборгованістю, що є предметом спору.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками є обгрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню в сумі 27 322,40 грн.
Позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою (штрафом, пенею) та комісією за надання/користування кредитом позивачем не заявлено, а тому суд, керуючись положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, їх не розглядає. 
Що стосується прохання позивача, що викладене у п.3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 13000 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/1521/26, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (далі – АО «Лігал Ассістанс») (а.с.12-14); 2) прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням Загальних зборів №01-12/2025 від 01.12.2025 (а.с.16-17); 3) заявки на надання юридичної допомоги № 818 від 01.01.2026 (а.с.18); 4) витягу з акту № 18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 (а.с.19). 
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Лігал Ассістанс» у справі щодо стягнення боргу за Кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Проте у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) звернено увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим («East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У зв`язку з цим, беручи до уваги складність справи, яка по суті є малозначним спором, та співмірність, суд визначає вартість наданих правових послуг в розмірі 5000 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (підготовка АО «Лігал Ассістанс» позовної заяви), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи (справа є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є незначним), а відповідно такі витрати в означеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується прохання позивача, викладеного у п.2 прохальної частини позовної заяви від про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2662,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0612590003 від 13.02.2026 (а.с.7), які, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. 
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню в розмірі 30800 грн, з яких: 3477,60 грн – заборгованості за тілом кредиту, та 27 322,40 грн – заборгованість за відсотками. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн судового збору, та 5000 грн – витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 510, 512, 513, 514, 516, 527, 530, 610, 626-628, 638, 1054, 1056-1, 1077, 1078, 1081 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг №2104328885157 «Стандартний» від 12 лютого 2021 року в розмірі 30 800 (тридцять тисяч вісімсот) гривень, з яких: 3477 (три тисячі чотириста сімдесят сім) гривень 60 (шістдесят) копійок – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), та 27 322 (двадцять сім тисяч триста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок – заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу, а всього 7 662 (сім тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повне заочне рішення складене 24 квітня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко