ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/15005/19  Номер провадження 22-ц/814/1836/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Данка Василя Васильовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 04 грудня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 13:36:09 до 13:46:52; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 15 грудня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої йому майнової шкоди здоров`ю у сумі 180 879,14 грн, з яких: 130 739,04 гривень - розмір втраченого заробітку (доходу) за період з 02.05.2014 по 05.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції за станом на 01.08.19 року); 10 784,9 гривень - витрати на придбання медикаментів за станом на 06.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року); 39 355,20 гривень - витрати на лікування, проїзд, харчування за станом на 06.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції за станом на 01.08.19 року); 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що в провадженні Московського районного суду міста Харкова перебувало кримінальне провадження № 12014220470002268, внесене у ЄРДР 02.05.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.
У кримінальній справі позивач був визнаний потерпілим. Противоправні дії відповідача підтверджуються матеріалами кримінального провадження, залученими до обвинувального акту, який був направлений для розгляду до Московського районного суду міста Харкова.
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року кримінальне провадження №12014220470002268 відносно ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1.ст. 296, ч.1 ст.122 КК України, закрите, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності; цивільний позов залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.
Судові витрати з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_2 ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року з підстав передбачених ст.124 КПК України не стягувались.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розмір втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції в сумі 125 130,57 грн, моральну шкоду в розмірі 40 000 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2 019,70 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 21.11.21 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 року задоволено - заочне рішення суду скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.
Згідно розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський (нині – «Шевченківський») районний суд м. Полтави.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 04 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої майнової шкоди здоров`ю у сумі 130 739,04 гривень, розміру втраченого заробітку (доходу) за період з 02.05.2014 по 05.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року); 10 784,9 гривень – витрати на придбання медикаментів за станом на 06.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції за станом на 01.08.19 року); 40 000 грн - у відшкодування моральної шкоди; 10 000 грн витрат на правову допомогу. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 921 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Данко В.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що позивач у справі не довів розміру втраченого заробітку внаслідок втрати професійної чи загальної працездатності у розумінні приписів ст.1198 ЦК України.
Суд безпідставно не врахував висновки Верховного Суду у справі №623/1616/14-ц (постанова від 06 лютого 2018 року), на які посилався відповідач, заперечуючи проти позову.
У справу не надано медичної документації, яка б підтверджувала втрату працездатності позивачем саме внаслідок дій, які були інкриміновані відповідачу у межах кримінального провадження. 
Аналогічним чином у справі відсутні докази на підтвердження витрат на придбання медикаментів, лікування, проїзд, харчування, моральної шкоди.
Звертається увага, що вина відповідача у межах кримінального провадження не встановлена, відповідач свою вину не визнавав, наполягав на реалізації ним права на самооборону від протиправних посягань. 

У відзиві адвокат Грічаніченко О.О., представник ОСОБА_2 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
З посилання на зміст письмових доказів, які досліджені судом першої інстанції, стверджується про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо недоведеності заявлених вимог. 
Стверджується, що посилання відповідача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року (справа №623/1616/14-ц), суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги з огляду на те, що позивач за станом на час завдання йому тілесних ушкоджень як підприємець не перебував на загальній системі оподаткування. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Московського районного суду м.Харкова перебувало кримінальне провадження № 12014220470002268, внесене у ЄРДР 02.05.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, та ч.1 ст.122 КК України.
Відповідно до обвинувального акту 02 травня 2014 року, близько 8-00 годин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у громадському місці, побачивши раніше незнайомого ОСОБА_2 та його друзів, які були разом з ним -  ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які в той час йшли додому, ОСОБА_1 , виявляючи особливу зухвалість, з мотивів очевидної неповаги до суспільства, маючи фізичну перевагу над потерпілим ОСОБА_2 та його знайомим ОСОБА_3 , безпідставно наніс спочатку ОСОБА_3 один удар кулаком своєї правої руки у обличчя, від якого останній впав на землю, після чого ОСОБА_1 відразу наніс один удар кулаком руки у обличчя ОСОБА_2 , від якого останній впав на землю та знепритомнів. Після чого ОСОБА_1 продовжував свої злочинні дії. Хуліганські дії відповідача продовжувались протягом тривалого часу і супроводжувались особливою зухвалістю. Відповідач не звертав уваги на зауваження та законні вимоги свідків подій їх припинити .
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року кримінальне провадження №12014220470002268 відносно ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України закрите і звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності. Цивільний позов залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.
Судові витрати з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_2 ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року не стягувались. Згідно статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати лише у разі ухвалення обвинувального вироку. 
Згідно консультативного висновку лікаря-спеціаліста від 02.05.2014 року № 10/6546 ОСОБА_2 звернувся до КЗОЗ Харківської міської клінічної лікарні швидкої допомоги ім.проф. О.І. Мещанінова вперше саме у день спричинення йому тілесних ушкоджень 02.05.2014 року. На підставі огляду нейрохірурга, з урахуванням проведеного обстеження – клінічного рентгену, йому було встановлено первинний діагноз: перелом лівої скулової кістки, перелом кістки носа, гематома підокової області зліва, після чого позивач від госпіталізації відмовився. 
Згідно консультативного висновку лікаря-спеціаліста від 05.05.2014 року № 10/6306 ОСОБА_2 повторно звернувся до КЗОЗ Харківської міської клінічної лікарні швидкої допомоги ім.проф. О.І. Мещанінова, де йому було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забої, садна м`яких тканей голови та обличчя, перелом лівої скулової кістки, периорбітальна гематома зліва; проведено обстеження ЯМРТ; призначено лікування у невропатолога. 
Відповідно до Виписки стаціонарного хворого №3727 від 17.05.2014 року, 12.05.2014 року, у зв`язку із погіршенням стану, після втрати свідомості в ургентному порядку на автомобілі швидкої допомоги ОСОБА_2 був доставлений у ХМКЛ 7 для подальшого обстеження та лікування. Також, у вказаній медичній виписці, крім відомостей щодо проходження лікування зазначено, що 02.05.2014 року ОСОБА_2 був побитий, йому було встановлено діагноз, згідно якого у ОСОБА_2 мали місце ЗЧМТ, перелом кісток носа, струс головного мозку, забиття та садна м`яких тканей голови та обличчя, перелом лівої скулової кістки, периорбітальна гематома зліва, рекомендовано лікування у невропатолога.
Згідно висновків судової-медичної експертизи № 918-С від 17.06.2014 року, проведеної Комунальним закладом Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_2 були спричинені такі тілесні ушкодження: поєднана травма кісток лицьового черепу у вигляді перелому лівої виличної кістки та черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синців та саден на голові, яка ускладнилась розвитком соматоформной вегетативної дисфункції з лікворно-венозною дистензією, астетичным синдромом, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Крім того, вказаними неправомірними діями відповідача позивачу спричинені синці на правій руці і в області грудної клітини та садна в ділянці лівого вуха і лівої руки, які згідно висновків вказаної судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Ці ушкодження утворилися від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, за винятком саден, які утворилися за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані не пізніше дати встановлення даних ушкоджень в лікувальному закладі.
Ушкодження здоров`я ОСОБА_2 у вигляді поєднаної травми кісток лицьового черепу у вигляді перелому лівої виличної кістки та черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синців та саден на голові, яка ускладнилась розвитком соматофорної вегетативної дисфункції з лікворно-венозною дистензією, астетичним синдромом не є небезпечними для життя в момент заподіяння, а спричинили собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21дня) і за цією ознакою відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (згідно п.п. 2.2.1., а,б,в і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.95 р.№6, Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Відповідач ОСОБА_1 обставини спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень не спростував.
ОСОБА_2 на дату спричинення ОСОБА_1 шкоди його здоров`ю був підприємцем.
Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців від 25.11.14 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець з 11.01.2005 року та перебуває на обліку у ДПІ Московського району м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області як платник податків та як платник єдиного внеску; перебуває на обліку у Головному управлінні регіональної статистики, основний вид економічної діяльності 52.29 «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту». 
Згідно свідоцтва платника єдиного податку від 05.06.2013 року, виданого Державною податковою інспекцією у Московському районі міста Харкова, дата обрання ОСОБА_2 спрощеної системи оподаткування 01.07.2013 року. Види здійснюваної господарської діяльності: виробництво інших виробів з паперу та картону, неспеціалізована оптова торгівля, інша допомога діяльності у сфері транспорту. 
Згідно довідки ФОП ОСОБА_2 підтверджено статус ОСОБА_2 як особи підприємця та факт відсутності підприємницької діяльності з 02.05.2014 року по 06.06.2014 року у зв`язку із проходженням лікування.  
Згідно копії довідки ДПІ у Московському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 28.10.2014 № 6508/к/20-34-17-01-21 ФОП ОСОБА_2 з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності та його загальна сума доходу склала : за період з 01.07.2013 по 30.09.2013 – 135 000 грн, за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 р. – 140 000 грн. 
Згідно копії довідки ДПІ у Московському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 28.10.2014 № 6509/к/20-34-17-01-21 ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, його загальна сума доходу склала: за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 – 150 000 грн, за період з 01.04.2014 по 30.06.2014 р. – 95 000 грн, за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 р. – 153 000 грн. Дохід отриманий у другому кварталі 2014 року менший за аналогічні періоди у першому і третьому кварталах 2014 року. 
Відповідно до копій аркушів №9-12 Книги обліку доходів 2346/1 фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , зареєстрованій у Державній податковій інспекції у Московському районі м.Харкова 02.02.2012 року, господарська діяльність та відомості про отриманий дохід з 01 травня 2014 року по 06.06.2014 року у Книзі обліку доходів 2346/1 ОСОБА_2 відсутні.
Згідно відповіді КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні №7» від 23.12.2014 року №1270 на запит адвоката Грічаніченка О.О., представника ОСОБА_2 , зазначено, що під час знаходження ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №7» з 12.05.2014 р по 17.05.2014 р. в 1 неврологічному відділенні використовувалися придбані за власні кошти ОСОБА_2 наступні препарати :
L-лизина есцинат 5мл-8 ампул, кавінтон 2 мл – 5 ампул, актовегін 10 мл- 5 ампул, мілдронат 5 мл- 5 ампул, діклак 3 мл- 5ампул, еглоніл 2 мл- 5 ампул, сирдалуд 2мг- 10 пігулок, кальція гопантенат 15 пігулок, ноофен -2 пігулки, натрія хлорид 0,9% 200 мл- 7 флаконів, системи для внутрішньовенних інфузій 7 шт, шприці 10 мл- 9 шт, шприці 5 мл – 18 шт.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої врахував доводи позивача та висновки судово-медичної експертизи № 918-С від 17.06.2014 року, і дійшов висновку про доведеність отримання позивачем ушкоджень здоров?я (тривалий розлад з 02.05.2014 по 06.06.2014р.) внаслідок неправомірних дій відповідача. 
Правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 06.02.18 у справі №623/1616/14-ц, може бути застосована лише при умові перебування фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування. Матеріали справи містять докази, що позивач ОСОБА_2 знаходився на спрощеній системі оподаткування. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою – підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я визначається на підставі даних органу державної податкової служби. (ч.2 ст.1198 ЦК України). До позовної заяви долучені довідки з податкової служби про отримані позивачем доходи від господарської діяльності .
Медичні препарати придбані та використані за призначенням лікарів. Витрати на вказані медичні препарати, а також препарати придбані у подальшому ОСОБА_2 згідно з призначенням лікарів. 
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на лікування, проїзд, харчування, то суд вважав, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважав доведеними обставини, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральних та душевних страждань, ОСОБА_2 безпричинно спричинені небезпечні тілесні ушкодження, перелом кісток черепа, фізичний біль, наслідком чого стало тривале лікування. Був порушений його життєвий уклад, припинена підприємницька діяльність, тривалий час він відчував страх, тривогу та пригнічений стан.
Витрати, понесені позивачем у зв`язку з правовою допомогою, відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру і підлягають стягненню з відповідача на його користь в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням наведених вимог закону.
Згідно із частиною першою ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
За загальним правилом (ч.1 ст.1167 ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства (ст.12, ст.13 ЦПК України), на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу, на потерпілу особу покладається обов`язок довести факт завдання шкоди (у тому числі вчинення неправомірних дій відповідачем), її розмір.
Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Докази мають відповідати вимогам допустимості, належності, достовірності і достатності (ст.77-ст.80 ЦПК України).
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стосовно доводів апеляційної скарги проте, що вина відповідача не була доведена у межах кримінального провадження, яке закрито у зв?язку із спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд зауважує таке.
Сталою судовою практикою у спорах такої категорії (відшкодування шкоди, завданої злочином) сформована правова позиція про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 398/571/15-ц), від 17 серпня 2022 року (справа № 346/4425/18), від 27 лютого 2023 року (справа № 367/6377/17), від 02 червня 2023 року (справа № 144/1847/21), від 28 січня 2025 року (справа № 947/11982/23)).
Оскільки у межах цієї справи встановлено і визнається сторонами спору, що кримінальне провадження відносно відповідача закрите у зв?язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, то, вирішуючи цивільний спір, слід керуватися презумпцією вини особи, до якої пред?явлені вимоги.
У цій справі відповідач не спростував належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами те, що шкода, заподіяна позивачу не з його вини. 
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту і розміру шкоди є ідентичними доводам заперечень проти позову, яким суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 263 і ст.264 ЦПК України у своєму рішенні дав детальні і вичерпні відповіді, з якими погоджується апеляційний суд. 
В апеляційній скарзі відсутні обгрунтовані доводи щодо невідповідності досліджених судом першої інстанції доказів критеріям, визначеним статтями 77-80 ЦПК України, як і відсутні доводи про порушення порядку отримання і дослідження доказів у справі.
Наявні у справі копії медичних документів у сукупності з іншими доказами достеменно підтверджують причинно-наслідковий зв?язок між неправомірними діями відповідача і шкодою, що настала для здоров?я потерпілого – позивача у справі, і витратами, які він вимушено здійснив для відновлення стану свого здоров?я.
Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача втраченого доходу, суд першої інстанції обгрунтовано керувався приписами ст.1198, ст.1208 ЦК України, врахувавши, що позивач у спірний період як підприємець перебував на спрощеній системі оподаткування. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, а також з визначеним судом розміром відшкодування.
Доводи апеляційної скарги у цій частині є необгрунтованими, оскільки сам факт отримання фізичних ушкоджень (травм), враховуючи обставини їх отримання, тривалість лікування, і, відповідно, зміни у сталому життєвому укладі вочевидь мали істотний негативний психо-емоційний вплив на позивача. 
Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Данка Василя Васильовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 04 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати виготовлення повного текста постанови апеляційного суду. 

Повний текст постанови виготовлено 06 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов 

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов