Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710 	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 
24.04.2026 р. справа №520/5828/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Харківської міської ради (далі за текстом - Відповідач №1, суб`єкт владних повноважень, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації), Виконавчого комітету Харківської міської ради (далі за текстом - Відповідач №2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 15.01.2026р. про переведення дачного (садового) будинку в житловий будинок; 2) зобов`язати Харківську міську раду, Виконавчий комітет Харківської міської ради здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 від 15.01.2026р. про переведення дачного (садового) будинку в житловий будинок; 3) зобов`язати Харківську міську раду, Виконавчий комітет Харківської міської ради прийняти рішення про переведення садового будинку літ. «Б-2», загальною площею - 233.3 кв.м., житлова площа - 44.0 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 866264363101, адреса: АДРЕСА_1 - у житловий.
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що відповідачі протиправно не розглянули звернення з приводу переведення садового будинку літ. «Б-2», загальною площею - 233.3 кв.м., житлова площа - 44.0 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 866264363101, адреса: АДРЕСА_1 (далі за текстом - Будинок) - у житловий згідно з Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №321 (далі за текстом - Порядок №321).
Відповідач 31 та Відповідач №2 із поданим позовом не погодились.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначили, що заява позивача була розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», позивачу було надано обґрунтовану відповідь листом Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради від 16.02.2026р. №1279/0/226-26 у встановлений строк, що свідчить про відсутність будь-якої бездіяльності. Додатково відповідач твердив, що Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №321, не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки садовий будинок позивача розташований поза межами садівничого товариства, а у формі заяви, затвердженій додатком до постанови №321, передбачено зазначення найменування та адреси дачного поселення чи садівничого товариства, інформація про які у заяві позивача відсутня.
Позивач скористався своїм процесуальним правом та надав до суду відповідь на відзив, в якій наголосив, що лист Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради від 16.02.2026р. №1279/0/226-26 не є рішенням уповноваженого органу місцевого самоврядування у розумінні п.4 Порядку №321, яке має бути прийнято за результатами розгляду заяви про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок. Твердження відповідача про непоширення Порядку №321 на спірні правовідносини через розташування садового будинку поза межами садівничого товариства позивач кваліфікував як безпідставне та таке, що суперечить правовому висновку, сформованому Верховним Судом у постанові від 30.03.2020р. у справі №363/541/16-а.
Відповідач у свою чергу надав до суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначивши, що правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі №363/541/16-а, не є релевантною до даних правовідносин, оскільки у тій справі предметом розгляду була законність відмови у переведенні садового будинку, розташованого у садівничому товаристві, а у даному спорі садовий будинок розташований поза межами садового / дачного товариства.
Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
З приєднаних до справи доказів судом установлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ; є власником об`єкту нерухомого майна: садовий будинок літ. «Б-2» та господарські будівлі, загальною площею 233,3 кв.м, житлова площа 44,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 866264363101, адреса: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності, індексний номер витягу - 289277073, від 09.12.2021р.
15.01.2026р. представник позивача звернувся із супровідним листом до Харківського міського голови, яким було направлено заяву ОСОБА_1 про переведення садового будинку АДРЕСА_2 - у жилий будинок (далі за текстом - Заява). 
До обсягу матеріалів звернення було включено: оформлену та власноруч підписану заяву про переведення дачного (садового) будинку в житловий будинок за формою, згідно з додатком до постанови №321; витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності (індексний номер 289277073 від 09.12.2021р.); витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження від 08.01.2026р. та звіт про проведення технічного огляду садового будинку від 08.01.2026р. (нотаріально засвідчені копії); копію довіреності представника від 05.01.2026р. № 1.
Заява була адресована Виконавчому комітету Харківської міської ради та Харківському міському голові.
Доказів подання Заяви на даресу органу місцевого самоврядування - Харківської міької ради матеріали справи не містять.
Заява позивача була зареєстрована Департаментом діловодства Харківської міської ради за вхідним №Х-2-536/1-26 від 15.01.2026р.
За результатами попереднього розгляду заяви її розгляд було доручено здійснювати Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради (головний виконавець) та Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (співвиконавець).
09.02.2026р. Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради було складено лист 09.02.2026р. №56/0/608-26 на ім`я заступника міського голови з питань цифрової трансформації, яким останнього було сповіщено про те, що садовий будинок по провулку Безпалівському, 29-Б розташований на земельній ділянці поза межами садівничого товариства, яка згідно із генеральним планом міста Харкова, затвердженим рішенням сесії Харківської міської ради від 23.06.2004 № 89/04, зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 18.12.2019 № 1902/19, розташована: на території житлової садибної забудови; згідно із планом зонування території (зонінгом) міста Харкова - у житловій зоні Ж, підзоні Ж-1: зона садибної забудови; поза межами «червоних ліній» вулиць. Указано, що Департаментом містобудування та архітектури, в межах повноважень, може бути розглянуто питання надання будівельного паспорта для реконструкції садового будинку у житловий відповідно до Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 № 103, зі змінами, та з попереднім приведенням цільового призначення земельної ділянки до вимог затвердженої містобудівної документації на місцевому рівні.
Листом Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради від 16.02.2026р. №1279/0/226-26 позивачу надано відповідь на заяву від 15.01.2026р., якою повідомлено про розташування садового будинку по провулку Безпалівському, 29-Б поза межами садівничого товариства, про положення статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 №103, зі змінами, а також про можливість розгляду Департаментом містобудування та архітектури питання надання будівельного паспорта для реконструкції садового будинку у житловий з попереднім приведенням цільового призначення земельної ділянки до вимог затвердженої містобудівної документації, та про неналежність розгляду порушеного питання до компетенції Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради.
Листом Департаменту з інспекційної роботи виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.02.2026р. №1279/0/226-26 заявника було сповіщено про те, що Будинок розташований поза межами садівничого товариства; відповідно до ст.27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватись на підставі будівельного паспорта; Департаментом містобудування та архітектури може бути розглянуто питання про надання будівельного паспорта для реконструкції садового будинку у житловий будинок відповідно до Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (затверджений постановою КМУ від 05.07.2011р. №103; далі за текстом - Порядок №103); порушені у Заяві питання не відносяться до компетенції Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Виконавчого комітету Харківської міської ради.
Будь-якого рішення за результатами розгляду Заяви позивача від 15.01.2026р. по суті порушеного у ній питання (про переведення садового будинку у жилий будинок або про відмову у такому переведенні) відповідно до Порядку №321 ані Харківською міською радою, ані Харківським міським головою, ані Виконавчим комітетом Харківської міської ради у межах спірних правовідносин прийнято не було.
Стверджуючи про вчинення суб`єктом владних повноважень у межах спірних правовідносин протиправної бездіяльності, позивач ініціював даний спір.
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідачі є суб`єктами владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачами наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також на відносини з реалізації відповідачами наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Суд зазначає, що правовідносини з приводу функціонування органів місцевого самоврядування та службових (посадових) осіб місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами ст.ст.140-144 Конституції України та Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні".
Згідно з ст.1 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст; виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами; посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
У розумінні ч.1 ст.5, ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.12, ст.ст.51, 54, 541 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" Харківська міська рада, Виконавчий комітет Харківської міської ради, Харківський міський голова у контексті наведеного у п.7 ч.1 ст.4 КАС України визначення є різними суб"єктами владних повноважень - учасниками суспільних відносин з власним обсягом компетенції як органів публічної адмінстрації.
У межах спірних правовідносин Заява позивача не була адресована Харківській міській раді.
Тож, Харківська міська рада не є учасником спірних правовідносин, не була обтяжена обов"язком вчинення управлінського волевиявлення за Заявою позивача, а відтак і не вчиняла жодної бездіяльності.
З огляду на викладене у вимогах позову до Харківської міської ради належить відмовити.
Розглядаючи справу, суд відзначає, що суспільні відносини з приводу практичної реалізації права особи на отримання інформації унаслідок звернення до учасників суспільних відносин унормовані, насамперед, приписами ст.40 Конституції України, згідно з якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, а також додатково деталізовані, зокрема, приписами Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі за текстом - Закон №393/96-ВР), Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992р. №2657-ХІI (далі за текстом - Закон №2657-ХІІ), Закону України від 13.01.2011р. №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон №2939-VI).
При цьому, приписи перелічених вище законів одночасно регламентують і суспільні відносини з обігу інформації.
Окрім того, відносини з обігу інформації унормовані також і приписами ст.32 Конституції України, де указано, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, а також приписами низки інших актів законодавства, зокрема, Закону України від 01.06.2010р. №2297-VI "Про захист персональних даних" (далі за текстом - Закон №2297-VI), Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі за текстом - Закон №1700-VIІ).
Суд зазначає, що згідно з абз.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За наведеними у ст.3 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" визначеннями під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За правилами ст.5 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Відповідно до ст.7 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Випадки, коли звернення громадянина не підлягає розгляду суб`єктом владних повноважень із наданням письмової відповіді окреслені законодавцем у приписах ст.8 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян".
У силу спеціального застереження ст.12 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".
Отже, законодавцем у ст.12 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" прямо окреслені певні, але не вичерпні випадки існування окремих звернень, котрі підлягають розгляду у порядку та за правилами спеціальних актів права, а не Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян".
Суд зважає, що порядок розгляду і вирішення звернень у формі пропозицій (зауважень) визначений ст.ст.14, 18, 19, 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян", порядок розгляду і вирішення звернень у формі заяв (клопотань) визначений ст.ст.15, 18, 19, 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян", порядок розгляду і вирішення звернень у формі скарг визначений ст.ст.16, 18, 19, 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян".
Суд вважає, що приписи ст.ст.19 і 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" знаходяться у кореспонденції з положеннями ст.3 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян", а тому подання учасником суспільних відносин до суб”єкта владних повноважень письмового документа, котрий за предметом ініційованих питань не підпадає під визначення пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги, не призводить до виникнення у суб”єкта владних повноважень обов”язку з приводу розгляду, вирішення і надання відповіді по суті такого письмового документа.
Так, згідно з ч.1 ст.14 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Суд відмічає, що положення ч.3 ст.15 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" прямо кореспондують приписам ч.3 ст.7 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян", відповідно до якої - якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що за предметом порушених питань Заява позивача не підпадає під дію норм Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян".
Натомість, суд зазначає, що механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, визначений Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №321; далі за текстом – Порядок №321), на підставі якого позивач звернувся із заявою від 15.01.2026р.
Згідно з п.1 Порядку №321 цей Порядок визначає механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.
Пунктом 2 Порядку №321 встановлено, що переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.
Відповідно до п.3 Порядку №321 для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) у паперовій формі особисто (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) чи надсилає рекомендованим листом з описом вкладення або в електронній формі через електронний кабінет користувача Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом власника, заяву за формою згідно з додатком, до якої додаються: копія документа, що підтверджує право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку (крім випадку, коли право власності на такий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно); письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам, підписаний виконавцем окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, створений виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера.
Пунктом 4 Порядку №321 визначено, що за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні. Рішення створюється виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера та накладенням кваліфікованого електронного підпису керівника уповноваженого органу.
Прийняття рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок допускається за наявності хоча б однієї з таких підстав: неподання документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку; виявлення в поданих документах недостовірних відомостей; встановлення відсутності у дачному чи садовому будинку діючої протягом року системи опалення для забезпечення експлуатації будинку та/або її невідповідність державним будівельним нормам, що встановлюють вимоги до опалення, вентиляції та кондиціонування; встановлення наявності у дачному чи садовому будинку деформацій, що можуть призвести до втрати несучої здатності конструкцій та руйнування будинку, за оцінкою механічного опору та стійкості несучих конструкцій.
Згідно з п.5 Порядку №321 уповноважений орган у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення, або в електронній формі через електронний кабінет користувача Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачем якої є уповноважений орган, рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами).
Визначаючись стосовно належного відповідача у межах спірних правовідносин та обсягу його повноважень, суд зазначає, що ст.ст.140-146 Конституції України визначені конституційні засади функціонування місцевого самоврядування в Україні, котрі відображені у приписах Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Так, відповідно до ст.1, ст.5, ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ст.ст.12, 51, 53, 54-1 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» органами місцевого самоврядування є, зокрема: 1) сільські, селищні, міські ради; 2) виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи; 3) міський, селищний, сільський голова як головна посадова особа територіальної громади; 4) староста.
Звідси слідує, що орган місцевого самоврядування - рада, виконавчий комітет ради та виконавчі органи ради і міський, селищний, сільський голова є різними окремими та незалежними один від одного суб`єктами владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України.
При цьому, у розумінні ч.1 ст.10 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.
Суд відзначає, що повноваження міської ради визначені у ст.26 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» як її виключна компетенція, до якої питання переведення дачних і садових будинків у жилі будинки не віднесено. 
Повноваження виконавчих органів рад визначені у ст.ст.27-40 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», положення яких не суперечать змісту п.3 Порядку №321.
Відтак, аналіз змісту наведених вище норм права та приписів п.2 та п.3 Порядку №321, де прямо указано про подання заяви про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок саме до виконавчого органу міської ради, свідчить про те, що належним суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на розгляд Заяви позивача від 15.01.2026р. та прийняття відповідного рішення, є саме Виконавчий комітет Харківської міської ради, а не Харківська міська рада.
Отже, у межах спірних правовідносин Харківська міська рада не є суб`єктом, на який покладається обов`язок з розгляду заяви позивача та прийняття рішення за її результатами у порядку, визначеному Порядком №321, а тому позовні вимоги, адресовані безпосередньо до Харківської міської ради, є такими, що не підлягають задоволенню.
Оцінюючи доводи Виконавчого комітету Харківської міської ради про те, що заява позивача від 15.01.2026р. була розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та позивачу надано обґрунтовану відповідь листом Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради від 16.02.2026р. №1279/0/226-26, суд повторно наголошує, що Заява позивача від 15.01.2026р. про переведення садового будинку у жилий будинок за своїм змістом та предметом не є зверненням у розумінні ст.3 Закону України «Про звернення громадян» (пропозицією, заявою, скаргою), а являє собою спеціальну заяву, подану в порядку, визначеному Порядком №321.
Порядок №321 містить чітко визначений механізм розгляду такої заяви, форму заяви згідно з додатком, вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні заяви, строки розгляду та форму підсумкового правозастосовчого акту - рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або рішення про відмову в такому переведенні.
Лист Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради від 16.02.2026р. №1279/0/226-26 за своїм змістом та формою не є ані рішенням про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок, ані рішенням про відмову в такому переведенні у розумінні п.4 Порядку №321. У вказаному листі міститься лише інформування позивача неналежність розгляду порушеного питання до компетенції Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради.
Відтак, розгляд Заяви позивача за правилами Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" замість розгляду відповідно до Порядку №321, не може бути кваліфікований у якості належного виконання Виконавчим комітетом Харківської міської ради покладеного на нього обов`язку з розгляду заяви позивача від 15.01.2026р.
Стосовно доводу Виконавчого комітету Харківської міської ради про те, що Порядок №321 не розповсюджується на спірні правовідносини через розташування садового будинку позивача поза межами садівничого товариства, суд зазначає, що відповідно до п.1 Порядку №321 цей Порядок визначає механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки. Жодних обмежень суб`єктного складу власників таких будинків або місця розташування будинків (у межах або поза межами садівничого товариства чи дачного поселення) наведена норма не містить.
Положення п.2 Порядку №321 про те, що переведення здійснюється органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально, мають своєю метою визначення територіальної юрисдикції уповноваженого органу місцевого самоврядування, а не обмеження кола будинків, на які поширюється дія Порядку №321. У випадку, коли садовий будинок розташований поза межами садівничого товариства або дачного поселення, уповноваженим органом є орган місцевого самоврядування, з яким такий будинок пов`язаний адміністративно або територіально за місцем свого розташування.
Пункт 3 Порядку №321 містить вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок. Відсутність у заяві інформації про найменування та адресу дачного поселення чи садівничого товариства не віднесена законодавцем ані до підстав для залишення заяви без розгляду, ані до підстав для відмови у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок у розумінні п.4 Порядку №321.
Пункт 4 Порядку №321 містить вичерпний перелік підстав для прийняття рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок, а саме: неподання документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку; виявлення в поданих документах недостовірних відомостей; встановлення відсутності у дачному чи садовому будинку діючої протягом року системи опалення для забезпечення експлуатації будинку та/або її невідповідність державним будівельним нормам, що встановлюють вимоги до опалення, вентиляції та кондиціонування; встановлення наявності у дачному чи садовому будинку деформацій, що можуть призвести до втрати несучої здатності конструкцій та руйнування будинку, за оцінкою механічного опору та стійкості несучих конструкцій. Жодна з таких підстав не пов`язана ані з цільовим призначенням земельної ділянки, на якій розташований відповідний будинок, ані з розташуванням такого будинку в межах або поза межами садівничого товариства чи дачного поселення.
Наведене тлумачення змісту Порядку №321 відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 30.03.2020р. у справі №363/541/16-а, згідно з яким Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №321, передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок. Переведення дачних і садових будинків в жилі є процедурою, яка передбачає надання садовому будинку статусу житлового за умов відповідності даної споруди будівельним стандартам, що висуваються до житлових домоволодінь. При цьому, будь-яких вимог до земельних ділянок, на яких розташовані дані будинки, цей Порядок не містить.
Окремо суд зауважує, що норми Порядку №321 не містять жодних положень про те, що недостатність обсягу долучених до звернення документів, неповнота відомостей звернення чи будь-які інші фактори зумовлюють виникнення підстав для прийняття рішення за зверненням у порядку Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян". 

Стосовно посилання Виконавчого комітету Харківської міської ради на те, що правовий висновок Верховного Суду у справі №363/541/16-а не є релевантним до даних правовідносин через розташування садового будинку позивача поза межами садівничого товариства суд зазначає, що у постанові Верховного Суду у справі №363/541/16-а сформульований висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок та висновок щодо незалежності такого переведення від цільового призначення земельної ділянки. Такий підхід Верховного Суду ґрунтується на буквальному тлумаченні п.4 Порядку №321 який не обмежує право громадянина на переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок залежно від місця розташування такого будинку у межах або поза межами садівничого товариства чи дачного поселення.
Відтак, доводи Виконавчого комітету Харківської міської ради про непоширення Порядку №321 на спірні правовідносини є безпідставними.
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
Застосовуючи положення наведених норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що Виконавчим комітетом Харківської міської ради, до компетенції якого у межах спірних правовідносин віднесено розгляд заяви позивача від 15.01.2026р. про переведення садового будинку у жилий будинок відповідно до Порядку №321, не було прийнято рішення у формі, визначеній п.4 Порядку №321, тобто рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні, чим допущено протиправну бездіяльність.
Аргумент Виконавчого комітету Харківської міської ради про те, що інформація про наявність повноважень з прийняття рішення щодо переведення/відмови у переведенні дачних і садових будинків у жилі будинки у положеннях про виконавчі органи Харківської міської ради 8 скликання відсутня, не може бути підставою для висновку про відсутність у Виконавчого комітету Харківської міської ради відповідної компетенції, оскільки така компетенція випливає безпосередньо із положень п.п.2, 3 Порядку №321. 
Суд зауважує, що відповідно до п.4 Порядку №321 прийняття рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову у такому переведенні потребує розгляду уповноваженим органом поданої заяви та доданих до неї документів на предмет їх відповідності вимогам Порядку №321, оцінки відповідності дачного чи садового будинку вимогам державних будівельних норм за змістом поданих документів, перевірки достовірності відомостей, наведених у поданих документах. Указане питання належить до повноважень уповноваженого органу.
Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у межах спірних правовідносин Виконавчим комітетом Харківської міської ради не було дотримано вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк відповідний суб`єкт владних повноважень за наявності покладеного на нього законом обов`язку з розгляду заяви позивача від 15.01.2026р. відповідно до Порядку №321, протягом місяця з дня її надходження та прийняття за наслідками такого розгляду рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні відповідного рішення не прийняв.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати не доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки – доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову із наданням інтересу заявника на розгляд Заяви відповідно до Порядку №321 захисту у спосіб, що сформульований у резолютивній частині даного судового акту.
При цьому, відсутність реально вчиненого управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень у формі рішення виключає і судовий контроль за неіснуючим рішенням органу публічної адміністрації за критеріями ч.2 ст.2 КАС України, і застосування судом як положень аюз.1 ч.4 ст.245, так і положень абз.2 ч.4 ст.245 КАС України.
Тому суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання Виконавчого комітету Харківської міської ради розглянути заяву позивача від 15.01.2026р. у порядку, визначеному Порядком №321, з прийняттям відповідного рішення за наслідками такого розгляду.
Водночас, факт існування у позивача порушеного права внаслідок бездіяльності Харківської міської ради у межах спірних правовідносин як за правилами ч.1 ст.77 КАС України, так і за правилами ч.2 ст.77 КАС України свого підтвердження у ході судового розгляду не знайшов, оскільки Заява не була адресована Харківській міській раді та Харківська міська рада не є суб`єктом, уповноваженим на розгляд заяви позивача та прийняття рішення за її результатами відповідно до Порядку №321.
Відтак, за даним епізодом позов належить залишити без задоволення.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 139, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243), яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 15.01.2026р. про переведення садового будинку літ. «Б-2», загальною площею 233,3 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 866264363101, за адресою: АДРЕСА_1 - у жилий будинок відповідно до Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №321.
Зобов`язати Виконавчий комітет Харківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2026р. про переведення садового будинку літ. «Б-2», загальною площею 233,3 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 866264363101, за адресою: АДРЕСА_1 - у жилий будинок шляхом прийняття рішення відповідно до Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №321.
Позов урешті вимог - залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Харківської міської ради (ідентифікаційний код – 04059243; місцезнаходження – 61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) 1.096,46 грн (одна тисяча дев`яносто шість гривень 46 копійок) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко