Справа № 308/17367/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Іванова А.П., 
за участі секретаря судового засідання Боти О.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталії Дмитрівни та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, 
встановив:
25.10.2024 ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. та ОСОБА_4 , в якому просила суд визнати заповіт, складений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, Єгер Н.Д. від 07.12.2017 недійсним та скасувати його. 
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та її чоловік ОСОБА_5 є власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вцілому та земельною ділянкою площею 0,0253 га з кадастровим номером 2110100000:16:001:0102, яка відносить до вказаного вище будинку та розташована в АДРЕСА_1 . За цією адресою вони постійно проживали та були зареєстровані. ОСОБА_5 тяжко хворів, не бачив у зв`язку з хворобами обох очей, мав проблеми із серцем. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому за життя майно. Вона звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман.А. та подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Від нотаріуса вона дізналася про існування заповіту, яким він заповів ОСОБА_4 належні йому 1/2 частки квартири та земельну ділянку. Вказаний заповіт був завірений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. 07.12.2017. ОСОБА_4 вона ніколи не знала. Як з`ясувалося ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_6 , який час від часу навідувався при житті померлого ОСОБА_5 до подружжя ОСОБА_7 , та зміг ввійти в довіру померлого ОСОБА_5 . Обіцяв, що буде доглядати за подружжям, допомагати їм по господарству. Однак таких обіцянок він не дотримав, і як з`ясувалося, переслідував мету лише заволодіти належним подружжю ОСОБА_7 майном. Вподальшому ОСОБА_6 забрав у них всі документи на будинок, землю, технічну документацію тощо. Скориставшись документами, ОСОБА_6 оформив заповіт від ОСОБА_5 на свою дружину ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , за життя нічого не казав про заповіт, а навпаки наголошував, що такого він не складав. Вважає недійсним заповіт із наступних підстав: у заповіті вказано «Заповіт з моїх слів нотаріусом записано та роздруковано вірно. Мною вголос до підписання прочитано», але заповіт виконаний дрібним шрифтом і у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 погано бачив є сумніви, що він міг щось взагалі прочитати з тексту заповіту; крім того на час складання заповіту ОСОБА_5 вже був тяжко хворий, приймав сильні лікарські препарати, важко пересувався, був у похилому віці, а тому не міг самостійно прийти до нотаріуса, офіс якого знаходиться на значній відстані для хворої людини і добровільно оформити заповіт; заповіт складено о 10:55 годин, після чого ним, людиною з поганим зором, прочитаний вголос, підписаний у присутності нотаріуса вже через п`ять хвилин об 11:00 годині і вже об 11:05 годині внесений реєстраційний запис до Спадкового реєстру, що ставить під сумнів законність його складення; копії паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_5 завірені не ним, а нотаріусом; ОСОБА_5 мав фізичні вади, однак до посвідчення заповіту не залучено двох свідків. Вважає, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі, і з огляду на викладене, просить суд визнати заповіт недійсним. 
18.09.2025 ОСОБА_3 змінила підстави позову з огляду на те, що її чоловік ОСОБА_5 згідно з договору позики від 25.10.2017 позичив у ОСОБА_4 15200 гривень. Згідно з договору її чоловік мав за 2 місяці 6 днів повернути ОСОБА_4 15200 гривень. Договір позики укладався з її згоди. Вона разом із чоловіком ОСОБА_5 з січня 2018 року повертали борг за вказаним договором позики ОСОБА_6 , чоловіку ОСОБА_4 по 1500 гривень щомісяця і до кінця 2018 року повернули повністю, але відмітка на договорі про здійснення ними повного розрахунку відсутня. Щодо заповіту то вважає, що такий не відповідає вимогам закону з огляду на наступне: волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним, про складання заповіту він їй, як дружині, ніколи не казав; ОСОБА_4 була чоловіку чужою людиною і познайомився він з нею тільки за позиченням грошей; заповіт був складений менше через півтора місяці після укладення договору позики внаслідок тиску на чоловіка з боку ОСОБА_6 ; ОСОБА_8 ніколи не мав наміру заповідати майно чужій людині, а спірний заповіт був складений внаслідок психологічного тиску на нього з боку ОСОБА_6 , оскільки з самого початку договір позики був укладений на короткий строк, що унеможливлювало його виконання та повернення боргу за 2 місяці і 6 днів. З огляду на викладене вважає, що волевиявлення її чоловіка ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі, а тому заповіт підлягає визнанню недійсним. 
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 пояснила, що у 2017 році вона зламала ногу і потрібні були гроші на лікування. Її чоловіка познайомили із ОСОБА_6 і той позичив їм гроші на лікування за договором позики. Віддавати борг було нічим і тому ОСОБА_6 став тиснути на чоловіка, забрав у них правовстановлюючи документи на майно. Про заповіт вона нічого не знала, оскільки чоловік їй нічого не казав та дізналася про існування заповіту вже після смерті чоловіка. ОСОБА_9 це стороння людина з якою вона незнайома. Стан здоров`я чоловіка був поганий, він погано ходив. Вподальшому протягом року вона повернула борг ОСОБА_6 чи примушував ОСОБА_6 її чоловіка ОСОБА_5 скласти заповіт їй невідомо. 
В судовому засіданні представник позивачки адвокат Большакова О.О. наполягала на задоволенні позовних вимог з тих підстав, що подружжя ОСОБА_7 це люди похилого віку, які не мають дітей. Внаслідок хвороби ОСОБА_3 вимушені були позичити гроші у ОСОБА_6 та згідно з умов договору повернути у короткий строк. ОСОБА_6 скористався таким становищем подружжя ОСОБА_7 , став психологічно тиснути на ОСОБА_5 та фактично примусив того скласти заповіт на його дружину ОСОБА_9 . За життя ОСОБА_5 не скасував заповіт, оскільки хворів. Вважає, що волевиявлення ОСОБА_5 при складанні заповіту не було вільним і тому такий підлягає визнанню судом недійсним. 
В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_9 адвокат Гончаров В.В. стверджував, що покійний ОСОБА_5 у 2017 році позичив у чоловіка відповідачки ОСОБА_6 гроші на лікування та протезування ОСОБА_3 . В свою чергу ОСОБА_6 та ОСОБА_9 всіляко допомагали сім`ї ОСОБА_7 , при цьому будь-якого тиску на ОСОБА_5 щодо складання заповіту ні з боку відповідачки, ні з боку її чоловіка не було. Твердження про тиск на ОСОБА_5 щодо складання заповіту під час судового розгляду нічим не доведено. ОСОБА_5 складав заповіт добровільно, без будь-якого тиску. При складанні заповіту він його власноручно підписав, що свідчить про його нормальний зір і здоров`я. За життя ОСОБА_5 не намагався скасувати чи змінити заповіт, хоча з моменту його складання до смерті ОСОБА_5 минуло понад чотири роки. З огляду на викладене просив суд відмовити у задоволенні позову. 
Відповідач приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. в судове засідання не з`явилась, 05.02.2025 надала до суду заяву із запереченнями на позов. Просила суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 з тих підстав, що 07.12.2017 до неї особисто звернувся ОСОБА_5 з проханням посвідчити від його імені заповіт. Зі слів ОСОБА_5 було виготовлено текст заповіту, який був ним прочитаний вголос та особисто ним підписаний. Заповіт складено у двох примірниках. Особистий підпис ОСОБА_5 міститься на обох примірниках, а також у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Заповіт ОСОБА_5 було посвідчено 07.12.2017 за реєстровим №2311. Крім того, ОСОБА_5 висловив прохання своєї дружини ОСОБА_3 у зв`язку з її похилим віком та станом здоров`я виїхати за місцем їх проживання для посвідчення її заповіту. 08.12.2017 нею на виїзді за місцем проживання було посвідчено заповіт ОСОБА_3 23.11.2021 вже після смерті чоловіка ОСОБА_3 склала новий заповіт, який теж був посвідчений нею на виїзді за місцем її проживання. Між складенням та посвідченням заповіту і смертю ОСОБА_5 минуло 3 роки і 7 місяців. Протягом цього часу він міг скасувати складений заповіт, однак не скористався таким правом. Твердження ОСОБА_3 про те, що вона дізналася про існування заповіту свого чоловіка ОСОБА_5 після його смерті під час звернення до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. не відповідає дійсності. Чинним цивільним законодавством не передбачено можливості скасування заповіту за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Право скасувати заповіт має лише заповідач. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_5 при житті переживав з приводу грошей, які він позичив у ОСОБА_6 на лікування дружини. Особисто вона не була свідком того, як ОСОБА_6 тиснув на ОСОБА_5 , щоб той склав заповіт на користь його дружини ОСОБА_9 , однак при житті ОСОБА_5 скаржився їй на ОСОБА_6 і казав, що той чинить на нього тиск. При житті ОСОБА_5 хотів скасувати заповіт, але не встиг оскільки помер у 2021 році. 
Суд, вислухавши позивачку ОСОБА_3 , представника позивачки адвоката Большакову О.О., представника відповідача ОСОБА_9 адвоката Гончарова В.В., свідка ОСОБА_10 , дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Так, згідно з заповіту №2311 від 07.12.2017 ОСОБА_5 заповів ОСОБА_4 частку квартири АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0253 га з кадастровим номером 2110100000:16:001:0102 за адресою: АДРЕСА_3 . В заповіті ОСОБА_5 власноручно записано: «Заповіт з моїх слів нотаріусом записано та роздруковано вірно. Мною вголос до підписання прочитано». 
Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №50180270 від 07.12.2017 реєстраційний запис про заповіт ОСОБА_5 внесено до Спадкового реєстру. 
Із копії з книги вчинення нотаріальних дій нотаріуса Єгер Н.Д. видно, що ОСОБА_5 у книзі поставив власноруч свій підпис. 
Згідно зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що зроблено актовий запис №1085. 
Згідно зі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.10.1979, за актовим записом №791. 
Відповідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого 23.09.2019 ОСОБА_5 перебував на лікуванні у ТОВ «ЗЦМО» з ускладненої катаракти на правому оці, артифакії на лівому оці, проліферативної діабетичної ретинопатії, неоваскулярно-гліальної форми, макулярного набряку сітківки на обох очах, офтальмогіпертензії лівого ока. Гострота зору обох очей: 0,04 н/к. 
Із заяви ОСОБА_3 приватному нотаріусу Єгер Н.Д. від 18.05.2022 видно, що ОСОБА_3 відомо про зміст заповіту її чоловіка ОСОБА_5 від 07.12.2017. У заяві ОСОБА_3 просить видати їй свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині. 
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1993 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . 
Із витягу з ЄРДР від 24.05.2024 видно, що зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 357 КК України за заявою ОСОБА_3 , яка повідомила, що знайомий на ім`я « ОСОБА_11 документами на належне їй майно. 
Згідно із довідкою №49/4 від 08.07.2021 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно із заявою начальнику Ужгородського РУ ГУ НП від ОСОБА_12 від 09.06.2022 вона просить прийняти міри до ОСОБА_6 для повернення оригіналів документів на квартиру. В заяві вказано, що ОСОБА_6 має відношення до квартири, оскільки її чоловік за життя оформляв на нього заповіт. 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2023 ОСОБА_3 отримала право на обов`язкову частку у спадщині за законом після смерті чоловіка у вигляді частки квартири, за адресою: АДРЕСА_4 . .
Згідно з витягом з державного реєстру речових прав від 27.02.2024 ОСОБА_3 на праві власності володіє часткою квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 
Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 21.12.2023 ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 та згідно Витягу з державного реєстру речових прав від 21.12.2023 на підставі свідоцтва про право на спадщину набула власність на частку квартири за адресою: АДРЕСА_4 . 
Згідно з відповіді приватного нотаріуса Егер Н.Д. від 01.05.2024 за померлим ОСОБА_5 було заведено спадкову справу №35/2021, спадкоємцем за законом є ОСОБА_3 , за заповітом ОСОБА_4 . 
Із вимоги від 25.06.2022 видно, що ОСОБА_3 звертається до ОСОБА_6 з вимогою надати оригінали документів на квартиру. 
Відповідно до листів Ужгородської міської ради від 07.02.2024 та від 25.01.2024 вулицю Івана Фірцака перейменовано на АДРЕСА_5 . 
Згідно з довідкою Ужгородської міської ради від 23.01.2021 за адресою АДРЕСА_3 на момент смерті ОСОБА_5 08.07.2021 були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . 
Відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 29.07.2024, протоколу тимчасового доступу від 16.08.2024, опису вилучених речей і документів у приватного нотаріуса Егер Н.Д. вилучено оригінал заповіту від 07 грудня 2017 року, який складений і підписаний заповідачем ОСОБА_5 , та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під №2311; тимчасовий доступ з можливістю вилучення належним чином завіреної копії з реєстру для реєстрації нотаріальної дії, запис №2311, де відображено вчинення нотаріальної дії нотаріального посвідчення «Заповіт громадянина ОСОБА_5 » від 07.12.2017». 
Згідно з договору позики від 25.10.2017 ОСОБА_4 позичила ОСОБА_5 15200 гривень строком до 01.01.2017. 
Згідно із листом КНП Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 22.04.2024 №391/01-10 суду надано амбулаторну карту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була оглянута під час судового розгляду. 
Згідно з заповіту від 08.12.2017 ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заповіла належну їй частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 .
Згідно з заповіту від 23.11.2021 ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 заповіла все належне їй майно ОСОБА_6 .
Відповідно до довіреності від 23.11.2021 ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_6 вести справу по оформленню її спадкових прав на майно що залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також розпоряджатися на власний розсуд (продати, обміняти тощо) успадкованими нею земельними ділянками. 
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №10901/871 від 09.11.2017 ОСОБА_17 з 18.10.2017 по 09.11.2017 перебувала на лікуванні в ЦМКЛ м. Ужгорода з діагнозом закритий уламковий перелом шийки лівої стегнової кістки із зміщенням. ЦД ІІ ст. середнього ступеню тяжкості. Проведено однополюсне цементне ендопротезування правого кульшового суглобу біполярним протезом та МОС великого вертлюга гвинтом. 
Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Закарпатській області від 12.09.2025 пенсія ОСОБА_5 становила станом на січень 2020 року 3692,47 гривень, станом на червень 2021 становила 4504,64 гривень. 
Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Закарпатській області від 08.10.2025 пенсія ОСОБА_5 становила станом на січень 2017 року 1648,41 гривень, станом на грудень 2018 становила 3173,41 гривень. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
За ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). 
Ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, який за змістом ст. 1233 ЦК України є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок смерті. 
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно дієздатна фізична особа має право на вільне складання заповіту на випадок своєї смерті. 
Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке піддається правовій охороні і після смерті заповідача. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту, визнання його недійсним, може скасувати вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. 
З цим позовом до суду звернулась дружина спадкодавця ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею за законом першої черги, має право на обов`язкову частку у спадщині за законом, наполягаючи на тому, що складений ОСОБА_5 заповіт не відповідав його внутрішній волі, оскільки в момент його складання заповідач діяв під тиском ОСОБА_6 , який вимагав повернення грошей за договором позики. 
Судом встановлено, що між подружжям ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та подружжям ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з 2017 мали місце певні стосунки, які призвели до укладення 25.10.2017 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договору позики на суму 15200 гривень, які були використані на лікування ОСОБА_3 ; заповіту від 07.12.2017, яким ОСОБА_5 заповів частку належної йому квартири та належну йому земельну ділянку ОСОБА_4 ; та заповіту від 08.12.2017, яким ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_6 частку належної їй квартири. 
Судом також встановлено, що ОСОБА_5 , склавши 07.12.2017 заповіт на користь ОСОБА_4 , до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріуса із заявами про скасування або з питанням складання нового заповіту, який би автоматично скасував попередній заповіт повністю або частково не звертався. Твердження позивачки та її представника про те, що ОСОБА_5 тяжко хворів, погано ходив і тому не зміг звернутися до нотаріуса із заявами про скасування заповіту чи складання нового заповіту, суд не приймає до уваги, оскільки з моменту складення заповіту до смерті заповідача минуло майже чотири роки, за які ОСОБА_5 міг би це зробити, але не скористався такою можливістю. Крім того, при дослідженні судом медичних документів ОСОБА_5 , не виявлено того, що внаслідок будь-яких хвороб ОСОБА_5 не міг би скасувати заповіт чи скласти новій. 
Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Одним із випадків складання заповіту проти власної волі є укладення його особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Проте, в даному випадку, жодного доказу того, що в момент укладення заповіту ОСОБА_5 знаходився в такому психічному стані, що не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати суду не надано, як не надано доказів того, що ОСОБА_5 зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого не розумів значення свої дій. Твердження про те, що ОСОБА_5 погано бачив і тому не знав, що він підписує не приймається судом до уваги з огляду на те, що в самому заповіті ОСОБА_5 власноручно зробив запис: «Заповіт з моїх слів нотаріусом записано та роздруковано вірно. Мною вголос до підписання прочитано», що свідчить про те, що в момент складання заповіту він міг прочитати заповіт і зробити в ньому відповідні запис. Медичних документів, які б доводили, що в момент підписання заповіту ОСОБА_5 мав поганий зір, який би позбавляв його можливості прочитати чи зробити підпис, суду не надано. 
Іншим випадком складання заповіту проти власної волі є складання заповіту під впливом обману, насильства або погроз (фізичного чи психологічного тиску). В даному випадку твердження представника позивачки про те, що нібито ОСОБА_6 психологічно тиснув на ОСОБА_5 та фактично примусив того скласти заповіт на його дружину ОСОБА_9 є абсолютно голослівним, таким, що не підтверджено жодним належним і допустимим доказом. Крім того таке твердження спростовується показами позивачки ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що їй невідомо чи примушував ОСОБА_6 її чоловіка ОСОБА_5 скласти заповіт. Покази свідка ОСОБА_10 про те, що при житті ОСОБА_5 скаржився їй на ОСОБА_6 і казав, що той чинить на нього тиск, судом не приймається до уваги та визнаються недопустимим доказом, оскільки допитати з цього приводу ОСОБА_5 неможливо в зв`язку з його смертю, а іншими доказами таке твердження взагалі не доводиться. 
Доказів, які б довели обставини, якими позивачка ОСОБА_3 обґрунтовувала свій позов і які б знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи суду не надано.
З огляду на викладене суд вважає, що відсутні будь які підстави для визнання заповіту від 07.12.2017 недійсним і тому приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. 
За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу на суму 30000 гривень представником відповідача надано копію договору про надання правничої допомоги від 14.05.2025; акт-опис наданих адвокатом послуг; квитанція про рух коштів по рахунку ФОП від 15.05.2025 на суму 21082,66 гривень; квитанція про рух коштів по рахунку ФОП від 17.10.2025 на суму 16202,66 гривень. 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Зважаючи на складність та категорію справи, суд вважає необґрунтованими та завищеними витрати на правничу допомогу.
Враховуючи наведене, принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, категорії справи, її складності, ціни позову та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивачки на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у 5000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1257 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталії Дмитрівни та ОСОБА_4 про визнання заповіту від 07.12.2017 недійсним.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталія Дмитрівна (адреса м. Ужгород, вул. Ракоці, 10-3)
Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання за адресою АДРЕСА_6 )

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду А.П. Іванов