УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/1614/24 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М. 
Категорія 77 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,
за участю секретаря Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 282/1614/24 за  позовом ОСОБА_1 до Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дяковського Олександра Сергійовича, на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 16 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Носач В. М.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що постановою Житомирського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року визнано незаконним наказ Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області від 25 серпня 2022 року №26-к, яким її звільнено з роботи та поновлено її на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області з 26 серпня 2022 року. Стягнуто із Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 102 889 грн 89 коп.
На виконання вказаного рішення суду19 грудня 2023 року адміністрацією ліцею видано наказ про її поновлення на роботі 
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року у справі 282/378/24 визнано незаконним та скасовано пункт 1 вказаного наказу в частині її поновлення на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на умовах строкового трудового договору та зобов`язано відповідача змінити дані умови на безстрокові трудові відносини шляхом видання відповідного наказу. 
Також цим же рішенням визнано неправомірними зміни істотних умов праці та поновлено їх. Стягнуто із Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на її користь 7000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року змінено, викладено третій абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Визнати неправомірними зміни істотних умов праці ОСОБА_1 та поновити їх, встановивши педагогічне навантаження, що передувало незаконному звільненню». У решті рішення суду залишено без змін.
Позивачка вказує, що 14 червня 2024 року її попереджено про те, що її тижневе педагогічне навантаження протягом навчального року становитиме 2 години. 
14 жовтня 2024 року наказом Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області її звільнено у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України).
Зазначила, що при вирішенні спору у цивільній справі №282/378/24 суд визнав неправомірними зміни істотних умов праці в частині строковості трудових відносин. На виконання рішення суду відповідачем 11 червня 2024 року виданий наказ за №24-к про визнання строкового трудового договору таким, що укладений на невизначений строк. 12 червня 2024 року директор Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області повідомила її про тижневе навантаження на 2024-2025 навчальний рік, яке складало 2 години географії. Разом з тим, на момент попередження про зміну істотних умов праці у гімназії було наявно 15 годин педагогічного навантаження. Таким чином, вказане свідчить про відсутність підстав для зміни істотних умов праці. 
Наголошує на тому, що двомісячний термін з дати її попередження про зміну істотних умов закінчився14 серпня 2024 року, після якого дирекція гімназії могла її звільнити. Проте, оскільки у вказаний період не відбулося припинення трудових правовідносин, вважає, що дія п.6 статті 36 КЗпП України не поширюється на спірні правовідносини.
Зауважує, що приступила до виконання трудових обов`язків після щорічної відпустки , яка тривала з 17 червня 2024 року по 11 серпня 2024 року. Внаслідок емоційних переживань та невизначеності на роботі у неї значно погіршився стан здоров`я та вона з 2 вересня 2024 року по 10 вересня 2024 року перебувала на лікарняному. Для відновлення емоційного стану з 11 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.
24 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд виніс постанову по справі №282/378/24, якою визнав неправомірними зміни істотних умов її праці та поновив їх, встановивши педагогічне навантаження, що передувало незаконному звільненню.
Зазначала, що 30 вересня 2024 року вона звернулася до дирекції гімназії із заявою про виконання постанови суду апеляційної інстанції. З 1 жовтня 2024 року 2024 року по 14 жовтня 2024 року вона вийшла на роботу з відпустки та працювала з педагогічним навантаженням у розмірі 2 години на тиждень. 14 жовтня 2024 року отримала відповідь від адміністрації гімназії про виконання постанови апеляційного суду від 24 вересня 2024 року. 15 жовтня 2024 року отримала засобами поштового зв`язку наказ про звільнення з роботи з 14 жовтня 2024 року за №40-к.
Таким чином, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області № 40-к від 14 жовтня 2024 року про її звільнення з посади вчителя географії Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської областіу зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України).
Також просила поновити її на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області на умовах безстрокового трудового договору з поновленням розміру педагогічного навантаження, що передувало незаконному звільненню у 2022 році, та стягнути з Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Окрім того, просила стягнути із Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області на свою користь 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Любарського районного суду від 13 січня 2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року скасовано ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року в частині закриття провадження у справі щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 16 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дяковський О.С., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути зі Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Зокрема, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, не врахувавши норми ст. 43 Конституції України. Суд не оцінив, що звільнення позивачки відбулося без належної підстави та з порушенням порядку. Натомість ст. 32, п. 6 ст. 36, ст. 235 КЗпП України передбачено, що зміна істотних умов праці можлива лише за наявності змін в організації виробництва і праці, чого відповідач не довів. На момент попередження у гімназії було 15 вільних годин педагогічного навантаження, які можна було розподілити без проведення незаконної процедури зміни істотних умов праці відносно ОСОБА_1 . 
Ухвалюючи рішення, судом не взято до уваги також приписи ч. 3 ст. 32 КЗпП України, адже після закінчення двомісячного строку після попередження про зміну істотних умов праці (14 серпня 2024 року) і фактичного допуску позивачки до роботи з 1 вересня 2024 року, звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України стало неможливим. 
Суд не оцінив факт невиконання відповідачем постанови Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року щодо відновлення попереднього педагогічного навантаження. 
Суд не врахував, що погіршення здоров`я позивачки підтверджено медичними документами, витрати на лікування становили 6725 грн. 
Наголошує на тому, що та обставина, що відповідач самостійно поновив ОСОБА_1 на роботі, не зменшує його вини в незаконному звільненні і не усуває факту завдання моральної шкоди, а навпаки підтверджує її наявність.
Факт скасування попереднього наказу свідчить про наявність порушення трудового законодавства (як фундаментального права на працю), та як наслідок звільнення й подальше скасування наказу зумовило спричинення позивачці моральної шкоди.
Замість забезпечення реалізації гарантій принципу правової визначеності та остаточності судового рішення, ОСОБА_1 14.10.2024 року було незаконно звільнено, а після подання позовної заяви у цій справі відповідач добровільно поновив її на роботі, чим фактично та повністю визнав протиправність своїх дій у відповідних трудових правовідносинах та своїми діями створив негативні наслідки для позивачки у вигляді моральної шкоди.
Суд не навів правової оцінки медичним документам, що підтверджують погіршення стану здоров`я внаслідок незаконних дій відповідача, не встановив причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та погіршенням здоров`я позивачки, хоча це прямо вбачається з наданих медичних документів.
Окрім того, суд не дослідив фіскальні чеки, квитанції та рецепти на загальну суму 6725 грн за придбання медикаментів, оплату лабораторних аналізів та консультацій лікарів, та не врахував, що витрати на лікування є похідними від завданої моральної шкоди.
Необґрунтована зміна навантаження стала безпосередньою передумовою незаконного звільнення, яке завдало позивачці моральної шкоди.
У позові викладено конкретні наслідки для її психоемоційного стану: втрата душевного спокою, постійна нервова напруга, відчуття приниження, погіршення сну, неможливість планувати життя, зміна способу життя, погіршення сімейних стосунків.
Суд не зіставив ці пояснення з іншими доказами та обмежився формальною констатацією нібито недоведеності моральної шкоди, що вказує про прийняття передчасних висновків, та є підставою для скасування судового рішення у відповідній частині.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою Житомирського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року визнано незаконним наказ Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області від 25 серпня 2022 року №26-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлено її на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області з 26 серпня 2022 року. Стягнуто із Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 102 889 грн 89 коп.
На виконання вказаного рішення суду 19 грудня 2023 року відповідачем видано наказ №34-к про її поновлення на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії на умовах строкового трудового договору, встановивши тижневе навантаження в кількості 2 години.
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року у справі 282/378/24 визнано незаконним та скасовано пункт 1 вказаного наказу в частині поновлення позивачки на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на умовах строкового трудового договору та зобов`язано відповідача змінити дані умови на безстрокові трудові відносини шляхом видання відповідного наказу. 
Також цим же рішенням визнано неправомірними зміни істотних умов праці та поновлено їх. Стягнуто із Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області на її користь 7000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року змінено, викладено третій абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Визнати неправомірними зміни істотних умов праці ОСОБА_1 та поновити їх, встановивши педагогічне навантаження, що передувало незаконному звільненню». У решті рішення суду залишено без змін.
14 червня 2024 року ОСОБА_1 попереджено про те, що її тижневе педагогічне навантаження протягом навчального року становитиме 2 години.
Наявна в матеріалах справи виписка-епікриз із медичної картки №2807 свідчить про те, що ОСОБА_1 з 17 червня 2024 року по 21 червня 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділення КНП «Любарська лікарня» у зв`язку із наявністю хронічного захворювання. У виписці зазначено анамнез: виражене головокружіння, нудота, блювання, головний біль, загальна слабкість; хворіє тривалий час, погіршення стану останні 3 дні, після стресу на роботі. 17.06.24 виникла блювота, машиною ЕМБ була доставлена до приймального відділення КНП "Любарська лікарня.
Судом першої інстанції також встановлено, що позивачка протягом періоду з 2 вересня 2024 року по 10 вересня 2024 року не виконувала трудові обов`язки у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю внаслідок загального захворювання.
З 11 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.
Наказом директора Старочорторийської гімназії Любарської селищної ради Житомирської області №40-к від 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя географії у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України).
Наказом директора Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області від 26 грудня 2024 № 54-к скасовано наказ директора Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області № 40-к від 14 жовтня 2024 про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України). 
Цим же наказом ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя географії Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області із 14 жовтня 2024 року. 
Встановлено ОСОБА_1 з 26 грудня 2024 року педагогічне навантаження у розмірі 13.5 годин на тиждень, що передувало незаконному звільненню у 2022 році.
Довідка, видана Відділом освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області від 17 червня 2025 року свідчить про те, що на виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у справі №282/378/24 та наказу директора Старочорторийської гімназії від 26 грудня 2024 року №54-к, ОСОБА_1 проведено нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15жовтня 2024 року по 26 грудня 2024 року у сумі 26982,87 грн, виходячи із середньомісячної заробітної плати 10873,13 грн. за 13,5 годин тижневого навантаження.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Вказана норма закону містить перелік юридичних фактів, що становлять підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Так, підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13 ЦПК України).
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не забезпечується самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що наведені позивачкою твердження не можуть бути належними доказами того, що погіршення стану її здоров`я було спричинене саме протиправною поведінкою відповідача.
Суд вірно зазначив про те, що позивачка перебувала на лікарняному з 2 вересня по 10 вересня 2024 року, тобто до ухвалення судом апеляційної інстанції постанови у цивільній справі №282/378/24, відтак відсутні підстави стверджувати про те, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 було пов`язане з невиконанням відповідачем вказаного судового рішення.
Судом також вірно врахована та обставина, що відповідач самостійно усунув наслідки порушення трудових прав позивачки шляхом поновлення її на роботі та повної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Таким чином, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,375,376,379,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дяковського Олександра Сергійовича, залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 16 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 березня 2026 року.