14.04.26
22-ц/812/736/26
Провадження № 22-ц/812/735/26
Провадження № 22-ц/812/736/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
14 квітня 2026 року м. Миколаїв
справа № 478/1427/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.  
суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Розніним Володимиром Андрійовичем - на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 лютого 2026 року, ухвалені під головуванням судді Томашевського О.О., повні судові рішення складено у зазначені дні,
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Позивач зазначала, що 06 липня 2018 року вона надала відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 грн. у якості оплати за оренду земельної ділянки, площею 16 га за 2019 рік за майбутнім договором оренди землі, на підтвердження чого була складена розписка. Однак договір оренди землі укладено не було, вимоги щодо повернення грошових коштів боржник ігнорував, а тому вона змушена була звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2025 року у справі № 478/848/21, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року, з ОСОБА_2 на її користь стягнуто безпідставно набуті кошти в розмірі 50 000 грн. 
Посилаючись на те, що відповідач дотепер вказані кошти їй не повернув, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь згідно ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2025 року в сумі 51 768,50 грн; три проценти річних за період з 06 липня 2018 року по 29 листопада 2025 року в сумі 11 108,22 грн., а всього 62 876 грн 72 коп.
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23881 грн 31 коп., нараховані на суму заборгованості 50000 грн., отриману за розпискою від 06.07.2018 року, а саме: інфляційні втрати за період з 01.08.2018 року по 31.10.2025 року на суму 12 773,09 грн; три проценти річних за період з 06.07.2018 року по 29.11.2025 року включно на суму 11 108,22 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 367 грн 23 коп. судового збору.
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідачем порушено позадоговірне зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, а тому позивачка має право на відшкодування трьох процентів річних та інфляційних втрат. Водночас суд вважав, що позивачкою проведено розрахунок інфляційних втрат не з огляду на сукупний індекс інфляції, а з огляду на розмір щомісячної інфляції, що на думку суду є необґрунтованим, таким чином вважав, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 12 773,09 грн. з урахуванням сукупного індексу інфляції 125,546% за період з серпня 2018 року по жовтень 2021 року.
30 січня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Рознін В.А. - звернувся до суду з заявою про стягнення 8000 грн витрат на правову допомогу.
Додатковим рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2026 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3038 грн 40 коп. витрат на правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу було стягнуто пропорційно до розміру задоволених вимог.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Рознін В.А., посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду від 27 січня 2026 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в сумі 38999 грн 41 коп., просив його скасувати у відповідній частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати додаткове рішення суду від 10 лютого 2026 року в частині незадоволених вимог, стягнувши витрати на правничу допомогу у повному обсязі. Крім того просив вирішити питання розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги, докази понесення яких будуть надані на протязі п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.
Адвокат Рознін В.А. зазначав, що суд неправильно встановив фактичні обставини щодо способу розрахунку інфляційних втрат. Так, поданий позивачкою розрахунок містить саме сукупний індекс (накопичений коефіцієнт). Відображення в таблиці приросту за місяць є лише помісячним розкладом сукупного індексування, що не змінює методу: кінцевий результат ґрунтується на накопиченому коефіцієнті. Суд, не заперечуючи загальне правило про помісячність індексу та необхідність перемноження індексів/коефіцієнтів, безпідставно назвав «необґрунтованим» факт того, що у розрахунку позивачки результат розписаний помісячно. Ця суперечність свідчить про необґрунтованість висновку суду та порушення вимог до мотивування рішення. Суд вказав, що інфляційні втрати мають визначатися шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за період прострочення, після чого навів множення індексів та отримав 125,546%, на підставі чого визначив розмір цих витрат у сумі 12 773,09 грн. Однак із самого тексту рішення випливає, що зазначений судом сукупний індекс 125,546% обчислено лише за період з серпня 2018 року по жовтень 2021 року, водночас у резолютивній частині суд стягнув 12 773,09 грн як інфляційні втрати за період 01.08.2018–31.10.2025. Тобто суд або помилково припинив множення індексів на жовтні 2021 року (не продовжив до жовтня 2025 року), або без будь-якого мотивування обмежив період розрахунку до жовтня 2021, але при цьому зазначив інший період у резолютивній частині. При цьому не навів жодних правових підстав для зменшення періоду інфляційних нарахувань після жовтня 2021 року, а також не спростував поданий позивачкою сукупний (накопичений) коефіцієнт за весь заявлений період, допустивши арифметичну помилку (непродовження множення індексів до кінця заявленого періоду). Додатковим рішенням суду від 10 лютого 2026 року витрати на правничу допомогу було задоволено частково через застосування судом п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційного розподілу судових витрат. Проте, враховуючи, що в апеляційній скарзі оскаржується основне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вимога про скасування додаткового рішення є похідною. Оскільки позивачем підтверджено фактичне понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн, а відповідачем не було подано клопотання про їх зменшення та не доведено їх неспівмірність, дані витрати підлягають стягненню в повному обсязі пропорційно до задоволеного позову.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він вказав, що заперечує проти позовних вимог та просить у їх задоволенні відмовити. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає не у повній мірі.
Так, судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що згідно 06 липня 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в якості оплати за оренду земельної ділянки, площею 16 га за 2019 рік – 50 000,00 грн. 
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 20.05.2025 року у справі № 478/848/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.10.2025 року, було встановлено, що вказані кошти були набуті ОСОБА_2 безпідставно та підставі ст. 1212 ЦК України їх було стягнуто з відповідача на користь позивачки.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
За такого суд першої інстанції правильно вважав, що факт безпідставного отримання відповідачем від позивачки грошових коштів в розмірі 50 000,00 грн. є преюдиційним.
Також судом було встановлено, що станом на час судового розгляду даної справи отримані ОСОБА_2 06 липня 2018 року від ОСОБА_1 кошти в розмірі 50 000 грн. не були повернені позивачці.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 зазначала, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала, а тому саме з цього моменту починається період прострочення.
У справі, що переглядається в апеляційному порядку, обставини, які б свідчили про прострочення кредитора у зобов`язанні з повернення безпідставно набутих коштів, або про обставини, які б перешкоджали боржнику з незалежних від нього причин виконати обов`язок повернути кошти, не було встановлено і на такі обставини відповідач не посилався.
За такого суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначив правовідносини сторін і правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, та дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з 01.08.2018 року по 31.10.2025 року та трьох процентів річних за період з 06.07.2018 року по 29.11.2025 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При цьому судом було правильно визначені період прострочення та сума річних, які підлягають стягненню з відповідача.
Разом із тим, вираховуючи інфляційні втрати за період з 01.08.2018 року по 31.10.2025 року, суд першої інстанції помилково виходив із сукупного індексу інфляції за період за серпень 2018 року по жовтень 2021 року, що складає 125,546%, а тому вважав, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 12 773,09 грн. 
У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 910/5625/18 роз`яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за наступною формулою:
Інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% –(сума боргу), де: (сума боргу) – сума простроченого боргу; (індекс інфляції) – добуток щомісячних індексів за відповідний період.
Індекс інфляції, відповідно до даних Державної служби статистики, складав у серпні 2018 року - 100.0 %, у вересні 2018 року - 101.9 %, у жовтні 2018 року - 101.7 %, у листопаді 2018 року - 101.4 %, у грудні 2018 року - 100.8 %, у січні 2019 року - 101.0 %, у лютому 2019 року - 100.5 %, у березні 2019 року - 100.9 %, у квітні 2019 року - 101.0 %, у травні 2019 року - 100.7 %, у червні 2019 року - 99.5 %, у липні 2019 року - 99.4 %, у серпні 2019 року - 99.7 %, у вересні 2019 року - 100.7 %, у жовтні 2019 року - 100.7 %, у листопаді 2019 року - 100.1 %, у грудні 2019 року - 99.8 %, у січні 2020 року - 100.2 %, у лютому 2020 року - 99.7 %, у березні 2020 року - 100.8 %, у квітні 2020 року - 100.8 %, у травні 2020 року - 100.3 %, у червні 2020 року - 100.2 %, у липні 2020 року - 99.4 %, у серпні 2020 року - 99.8 %, у вересні 2020 року - 100.5 %, у жовтні 2020 року - 101.0 %, у листопаді 2020 року - 101.3 %, у грудні 2020 року - 100.9 %, у січні 2021 року - 101.3 %, у лютому 2021 року - 101.0 %, у березні 2021 року - 101.7 %, у квітні 2021 року - 100.7 %, у травні 2021 року - 101.3 %, у червні 2021 року - 100.2 %, у липні 2021 року - 100.1 %, у серпні 2021 року - 99.8 %, у вересні 2021 року - 101.2 %, у жовтні 2021 року - 100.9 %, у листопаді 2021 року - 100.8 %, у грудні 2021 року - 100.6 %, у січні 2022 року - 101.3 %, у лютому 2022 року - 101.6 %, у березні 2022 року - 104.5 %, у квітні 2022 року - 103.1 %, у травні 2022 року - 102.7 %, у червні 2022 року - 103.1 %, у липні 2022 року - 100.7 %, у серпні 2022 року - 101.1 %, у вересні 2022 року - 101.9 %, у жовтні 2022 року - 102.5 %, у листопаді 2022 року - 100.7 %, у грудні 2022 року - 100.7 %, у січні 2023 року - 100.8 %, у лютому 2023 року - 100.7 %, у березні 2023 року - 101.5 %, у квітні 2023 року - 100.2 %, у травні 2023 року - 100.5 %, у червні 2023 року - 100.8 %, у липні 2023 року - 99.4 %, у серпні 2023 року - 98.6 %, у вересні 2023 року - 100.5 %, у жовтні 2023 року - 100.8 %, у листопаді 2023 року - 100.5 %, у грудні 2023 року - 100.7 %, у січні 2024 року - 100.4 %, у лютому 2024 року - 100.3 %, у березні 2024 року - 100.5 %, у квітні 2024 року - 100.2 %, у травні 2024 року - 100.6 %, у червні 2024 року - 102.2 %, у липні 2024 року - 100.0 %, у серпні 2024 року - 100.6 %, у вересні 2024 року - 101.5 %, у жовтні 2024 року - 101.8 %, у листопаді 2024 року - 101.9 %, у грудні 2024 року - 101.4 %, у січні 2025 року - 101.2 %, у лютому 2025 року - 100.8 %, у березні 2025 року - 101.5 %, у квітні 2025 року - 100.7 %, у травні 2025 року - 101.3 %, у червні 2025 року - 100.8 %, у липні 2025 року - 99.8 %, у серпні 2025 року - 99.8 %, у вересні 2025 року - 100.3 %, у жовтні 2025 року - 100.9 %.
Отже, індекс інфляції за період з серпня 2018 року по жовтень 2025 року становить:(100.0/100) * (101.9/100) * (101.7/100) * (101.4/100) * (100.8/100) * (101.0/100) * (100.5/100) * (100.9/100) * (101.0/100) * (100.7/100) * (99.5/100) * (99.4/100) * (99.7/100) * (100.7/100) * (100.7/100) * (100.1/100) * (99.8/100) * (100.2/100) * (99.7/100) * (100.8/100) * (100.8/100) * (100.3/100) * (100.2/100) * (99.4/100) * (99.8/100) * (100.5/100) * (101.0/100) * (101.3/100) * (100.9/100) * (101.3/100) * (101.0/100) * (101.7/100) * (100.7/100) * (101.3/100) * (100.2/100) * (100.1/100) * (99.8/100) * (101.2/100) * (100.9/100) * (100.8/100) * (100.6/100) * (101.3/100) * (101.6/100) * (104.5/100) * (103.1/100) * (102.7/100) * (103.1/100) * (100.7/100) * (101.1/100) * (101.9/100) * (102.5/100) * (100.7/100) * (100.7/100) * (100.8/100) * (100.7/100) * (101.5/100) * (100.2/100) * (100.5/100) * (100.8/100) * (99.4/100) * (98.6/100) * (100.5/100) * (100.8/100) * (100.5/100) * (100.7/100) * (100.4/100) * (100.3/100) * (100.5/100) * (100.2/100) * (100.6/100) * (102.2/100) * (100.0/100) * (100.6/100) * (101.5/100) * (101.8/100) * (101.9/100) * (101.4/100) * (101.2/100) * (100.8/100) * (101.5/100) * (100.7/100) * (101.3/100) * (100.8/100) * (99.8/100) * (99.8/100) * (100.3/100) * (100.9/100) = 203.5371211319 %
тому сума інфляційних втрат за вказаний період становить:
50000 грн. х (203.5371211319 % / 100%) - 50000 грн. = 51 768.50 грн.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі – в розмірі 51 768 грн 50 коп.
За таких обставин, рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру стягнутої з відповідача на користь позивачки на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, шляхом її збільшення до 62 876 грн 72 коп. (інфляційні втрати 51 768 грн 50 коп. + три проценти річних 11 108 грн 22 коп.)
Частиною 13 статті 141 ЦПК України встановлено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За такого, з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування судового збору за позовну заяву в розмірі 968 грн 96 коп.
Додатковим рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2026 року було встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача було долучено ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 №1161632, копію договору про надання правничої допомоги №1070621 від 30.08.2025 року, копію договору про надання правової допомоги від 25.01.2021 року, копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 25.01.2021 року, датованої 01.12.2025 року, копію акту прийому-передачі послуг та розписка про отримання винагороди від 28.01.2026 року на суму 8 000,00 грн. Згідно вказаних доказів витрати позивача на правову допомогу становлять 8 000,00 грн за комплекс наданих послуг, які полягають у: перемовинах з клієнтом щодо справи, складення правової позиції по справі, складення збір доказів по справі, складення, подання позовної заяви та супровід справи в суді першої інстанції (без участі в судових засіданнях). 
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 3 038,40 грн., суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та виходив з того, що позов було задоволено на суму 23 881,31 грн, що становить 37,98% від заявленої ОСОБА_1 суми позову, у зв`язку з чим витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог.
Разом із тим, оскільки рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року підлягає зміні, а позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України існують підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
Таким чином рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 лютого 2026 року також підлягає зміні в частині судових витрат.
Отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за апеляційну скаргу у розмірі 1 453 грн 44 коп.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Розніним Володимиром Андрійовичем, задовольнити.
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 лютого 2026 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 62 876 грн 72 коп. (шістдесят дві тисячі вісімсот сімдесят шість гривень сімдесят дві копійки), нараховані на суму заборгованості в розмірі 50 000,00 грн, отриману за розпискою від 06.07.2018 року, а саме: інфляційні втрати за період з 01.08.2018 року по 31.10.2025 року на суму 51 768 грн 50 коп; три проценти річних за період з 06.07.2018 року по 29.11.2025 року включно у сумі 11 108 грн 22 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений в суді першої інстанції судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок). 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн (вісім тисяч гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений в суді апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 1 453 грн 44 коп. (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні сорок чотири копійки).
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.В. Серебрякова 

Н.О. Тищук

Повна постанова складена 20 квітня 2026 року