номер провадження справи 22/4/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 Справа № 908/80/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
При секретарі судового засідання Литвинюк А.О.
За участю представників сторін: 
від позивача – адвокат Батовська Т.І., довіреність № 10/11-30 від 10.11.2025
від відповідача – адвокат Аксарін Р.М., довіреність № 8 від 02.01.2026
Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/80/26
за позовом: Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО” (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69035) 
про стягнення 11325341,04 грн.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача 
07.01.2026 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № 01/227 від 07.01.2026) Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО” до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” про стягнення 11325341,04 грн. заборгованості, з якої: 1691304,82 грн. – 3% річних, 9634036,22 грн. – інфляційні втрати. 
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії (дата акцептування: 01.01.2024, ідентифікатор договору № 0119-02024-ПП). Сума основного зобов`язання за договором, що була предметом розгляду у справі № 908/2711/24, сплачена відповідачем після ухвалення судового рішення, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
12.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Відхилено заперечення відповідача. Наслідки вторгнення рф в Україну вплинули на позивача так само негативно, як і на відповідача. Договір від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП укладений на підставі Типового договору, зміст якого включає порядок оплати послуг. У цій справі позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі п. 6.2 договору не здійснювалось. 3% річних та інфляційні втрати нараховані на заборгованість по актам, терміни оплати по яким встановлено у п. 6.4 договору, наявність заборгованості встановлена судовим рішенням у справі № 908/2711/24, та за період із 25.09.2024 по 24.04.2025 (по дату повного погашення заборгованості). 
03.03.2026 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
11.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшов відзив. Позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Споживачі електроенергії не виконують своїх обов`язків щодо розрахунків за отримані послуги, внаслідок цього суттєво знизився потік грошових коштів. До відповідача, як постачальника універсальних послуг, перейшла на постачання електричної енергії велика кількість споживачів. Повідомлення про перехід таких споживачів до Товариства здійснюється оператором системи розподілу (далі – ОСР) не завжди в обумовлені строки, значно пізніше та, як правило, вже після закриття воріт ДД, РДН. Як наслідок, Товариство змушене закуповувати додаткові обсяги електричної енергії на балансуючому ринку за значно вищими цінами. Враховуючи наведене, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка була предметом розгляду у справі № 908/2711/24. Вважає неправомірним здійснення позивачем розрахунку 3% річних по плановим платежам, а не по фактичним, по яким відповідач має остаточно розраховуватися. 
17.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив. У розрахунку 3% річних позивач включив до періоду розрахунку дні фактичного здійснення оплати, що є неправильним. Відповідач не користується коштами, які були сплачені на користь позивача. Вина відповідача у затримці оплати послуг відсутня, що виключає можливість застосування відповідальності. Щодо нарахування інфляційних втрат, то індекс інфляції має заокруглюватися до десяткового числа після коми, як зазначив Верховний Суд у постановах. 
24.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшла заява про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Процесуальні питання, вирішені судом
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/80/26 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.01.2026 суддею Ярешко О.В. позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
19.01.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.01.2026 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/80/26 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.02.2026. Зобов`язано позивача надати (витребувано): у строк до 01.02.2026: копію договору про надання послуг з передачі електричної енергії (дата акцептування: 01.01.2024, ідентифікатор договору № 0119-02024-ПП) у редакції, затвердженій наказом НЕК “УКРЕНЕРГО” від 03.10.2023 № 549; копії платіжних інструкцій від 31.03.2024 № 2654, від 14.04.2024 № 2683; докази на підтвердження оплати 04.04.2025 у сумі 44377,05 грн. 
30.01.2026 через систему «Електронний суд» від позивача, на виконання ухвали суду від 26.01.2026, надійшла заява про долучення документів та заява про виправлення описки у позовній заяві, які прийняті судом до розгляду.
23.02.2026 через систему “Електронний суд” надійшла заява відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 914/2625/23.
Ухвалою суду від 24.02.2026 відмовлено у задоволенні цієї заяви, оскільки зміст правовідносин у справі № 914/2625/23 не є подібним до правовідносин, що виникли у цій справі № 908/80/26, з урахуванням її обставин, що виключає можливість зупинення провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України. Підготовче засідання відкладено на 10.03.2026.
10.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшла заява відповідача, згідно якої просив призначити у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертизи просив поставити питання: визначити розмір заборгованості ТОВ “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” по 3% річних, інфляційним втратам за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП по справі № 908/80/26.
В обґрунтування заяви зазначив, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат була використана формула без заокруглення індексу інфляційних втрат, що суперечить висновкам Верховного Суду. Вважає, що під час розгляду справи необхідно встановити розмір заборгованості відповідача по 3 відсоткам річних, інфляційним втратам за договором, з урахуванням здійснених фактичних оплат. Висновку експерта з вказаних питань жодною стороною не надано, тому необхідно призначити судову експертизу.
Представник позивача проти задоволення заяви заперечував.
Ухвалою суду від 10.03.2026, що занесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито, призначено судове засідання з розгляду справи по суті 26.03.2026. Відмовлено у задоволенні заяви відповідача про призначення судово-економічної експертизи з таких підстав.
Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду (ст. 1 Закону України "Про судову експертизу").
Відповідно до ч. 1 ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19, від 30.09.2021 у справі № 927/110/18, від 26.10.2022 у справі № 904/5077/21, від 06.02.2024 у справі № 910/12661/22).
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 910/11002/21, від 06.02.2024 у справі № 910/12661/22.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Відповідач не довів, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи потрібні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, що матеріали справи не містять достатньо доказів, за якими суд зобов`язаний розглянути справу, а наявні докази є взаємно суперечливими.
Суд зауважує, що надані позивачем розрахунки не є складними, та суд може сам здійснити їх перевірку, зокрема за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство». Крім того, відповідач мав право надати контррозрахунок та/чи надати відповідний висновок експерта, складений на його замовлення. 
У судове засідання 26.03.2026 з`явилися представники сторін. 
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
У судовому засіданні 26.03.2026 судом справу розглянуто по суті, підписано та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують 
Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.02.2025 у справі № 908/2711/24, що набрало законної сили, встановлені такі обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” (відповідач, користувач) заявою про укладання договору про надання послуг з передачі електричної енергії надало письмову згоду на приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, розміщеного на офіційному сайті ОСП, на окремих умовах чинного договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0119-02024, а саме індивідуальних характеристик, зазначених в додатках до такого договору та реквізитів.
Письмовим повідомленням від 25.10.2023 № 01/55832 позивач повідомив відповідача про укладання договору: дата акцептування 01.01.2024, ідентифікатор договору № 0119-02024-ПП.
Згідно пункту 1.1 договору, договір є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. 
Договір та додатки до нього розміщені на офіційному сайті НЕК “УКРЕНЕРГО” https://ua.energy/uchasnikam_rinku/reyestratsiya-uchasnykiv-rynku/dogovory/. 
На момент укладення умови вказаного договору були затверджені наказом НЕК “УКРЕНЕРГО” від 03.10.2023 № 549. 
Договір вважається укладеним з дати акцепту, зазначеного у повідомленні позивача (ОСП) про приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії.
Згідно з п. 2.1 договору, ОСП (оператор системи передачі, позивач) безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі – послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору. 
Пунктом 5.1 договору встановлено, що для розрахунків за договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги. Плановий обсяг послуги визначається відповідно до розділу XI КСП на підставі даних адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії. Фактичний обсяг послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі.
Відповідно до п. 6.1 договору, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.
Пунктом 6.2 договору передбачено, що користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків:
1 платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;
2 платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;
3 платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.
Відповідно до п. 6.4 договору, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі послуги, наданих ОСП (позивачем), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі – сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно) або акт приймання-передачі послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники акта приймання-передачі послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем.
Відповідно до п. 6.6 договору, у разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму нарахованої вартості послуг по цьому договору, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 робочих днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або самостійно враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів (у випадку відсутності заяви користувача про повернення надлишку коштів). За наявності заборгованості за цим договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача.
Згідно з пп. 1) п. 7.1, пп. 2) п. 9.3 договору, ОСП (позивач) має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу, а відповідач (користувач) зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.
З січня 2024 року відповідач систематично порушує зобов`язання щодо строків та розміру оплати послуг з передачі електричної енергії за договором.
Судом було встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем із оплати за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП, яка за період із 31.07.2024 по 24.09.2024 становить 148884585,14 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.02.2025 у справі № 908/2711/24 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО” суму основного боргу за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП за період: 31.07.2024– 24.09.2024 у розмірі 148884585 грн. 14 коп.; 3% річних у розмірі 1792282 грн. 43 коп.; інфляційні втрати у розмірі 2422057 грн. 22 коп.; 847840 грн. 00 коп. судового збору.
Судом при розгляді цієї справи № 908/80/26 встановлено, що на виконання договору послуги з передачі електричної енергії, надані у період із липня по серпень 2024, оформлені актами приймання-передачі послуги та актами коригування до актів приймання-передачі послуги за цей період, в яких сторонами погоджено обсяги та вартість отриманої відповідачем послуги на загальну суму 109301721,10 грн., а саме: 
- акт приймання-передачі послуги № ПРА-0004913 від 31.07.2024 за липень 2024 на суму 56317898,12 грн.; 
- акт коригування № ПРА_К-0007542 від 21.10.2024 до акту № ПРА-0004913 від 31.07.2024 на суму зменшення - 135418,36 грн., загальна вартість наданих послуг за липень 2024 – 56182479,76 грн.; 
- акт коригування № ПРА_К-0008889 від 14.03.2025 до акту № ПРА-0004913 від 31.07.2024 на суму зменшення 5341,94 грн., загальна вартість наданих послуг за липень 2024 – 56177137,82 грн.;
- акт приймання-передачі послуги № ПРА-0005452 від 31.08.2024 за серпень 2024 на суму 53168960,33 грн.; 
- акт коригування № ПРА_К-0009490 від 04.04.2025 до акту № ПРА-0005452 від 31.08.2024 на суму зменшення 44377,05 грн., загальна вартість наданих послуг за серпень 2024 – 53124814,15 грн.
Усі акти приймання-передачі послуги та акти коригування підписані сторонами в електронному вигляді.
Відповідачем здійснено оплату з простроченням встановлених договором термінів у загальній сумі 109301721,10 грн. відповідно до платіжних інструкцій: від 31.03.2025 № 2504 на суму 58648250,68 грн. (у частині суми 57261015,64 грн.), від 31.03.2025 № 2505 на суму 31350000,00 грн., від 31.03.2025 № 2524 на суму 10000000,00 грн.; від 14.04.2025 № 2683 на суму 10000000,00 грн., від 21.04.2025 № 3394 на суму 10000000,00 грн. (у частині суми 690705,46 грн.). 
Як зазначив позивач, у справі № 908/2711/24 розрахунок інфляційних втрат та 3% річних було здійснено по 24.09.2024; акти коригування від 21.10.2024, від 14.03.2025, від 04.04.2025, відповідно до яких сума зобов`язань за липень, серпень 2024 року зменшилась, та оплата згідно наведених платіжних інструкцій, при ухвалені рішення у справі № 908/2711/24 не враховані.
Відповідач не заперечив зарахування сплачених ним коштів у спірний період.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № 0119-02024-ПП від 01.01.2024, позивач у цій справі нарахував 1691304,82 грн. 3% річних за період із 25.09.2024 по 20.04.2025 та 9634036,22 грн. інфляційних втрат за період із жовтня 2024 по квітень 2025, які просив стягнути з відповідача.
5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення 
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Як визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 ЦК).
Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості наданих послуг у порядку, визначеному договором, своєчасно не виконав.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк. 
Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №№ 703/2718/16-ц, 646/14523/15-ц).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Умовами договору від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП не встановлено іншого розміру процентів річних, ніж ст. 625 ЦК України. 
Твердження відповідача щодо того, що у розрахунку 3% річних позивач включив до періоду розрахунку дні фактичного здійснення оплати, не підтверджується. Наприклад, позивач нарахував 3% річних на суму 56317898,12 грн. (за актом № ПРА-0004913 від 31.07.2024) за період із 25.09.2024 по 20.10.2024 включно (26 днів прострочення), оскільки 21.10.2024 був виставлений акт коригування № ПРА_К-0007542 від 21.10.2024 на суму зменшення - 135418,36 грн. 
Далі, 3% річних на суму 56182479,76 грн. (з урахуванням суми зменшення 135418,36 грн.) були нараховані за період із 21.10.2024 по 13.03.2025 включно (144 дні прострочення). Тобто, день суми зменшення - 21.10.2024 не був врахований у суму 56317898,12 грн. за актом № ПРА-0004913 від 31.07.2024.
Таким же чином, 3% річних розраховані за іншим актом № ПРА-0005452 від 31.08.2024.
Суд перевірив розрахунки 3% річних, складених позивачем, та визнав їх арифметично правильними. Загальна сума 3% річних становить 1691304,82 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо розрахунку інфляційних втрат.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, у розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20, 13.03.2024 у справі № 904/5899/21).
Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого Об`єднана палата у постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).
Відповідач, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, заявив, що індекс інфляції має заокруглюватися до десяткового числа після коми. 
Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Отже, у випадку не погодження відповідача з розрахунком позивача, відповідач не був позбавлений права подати свій обґрунтований контррозрахунок для оцінки судом, у межах процесуальних строків та стадій розгляду справи судом.
Між тим відповідач не скористався процесуальним правом заперечити у порядку, передбаченому ГПК України, саме за наведених підстав (з наданням контррозрахунку) щодо заявлених позивачем сум, як 3 % річних, так й інфляційних втрат.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
У постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, на яку посилається відповідач, Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, не погодився з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Так, Верховний Суд, зокрема зауважив, що за період з червня до жовтня 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99% (як визначено у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня до жовтня 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19%, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.
Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, викладено у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 03.04.2024 у справі № 910/4170/23, від 17.012024 у справі № 910/18308/21, на які посилається відповідач.
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд врахував викладену вище методику Верховного Суду з заокругленням величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми та визначений позивачем період нарахування інфляційної складової боргу. 
Так, позивачем неправильно визначено інфляційні втрати, нараховані за період із листопада 2024 по лютий 2025 на суму боргу 56182479,76 грн. Згідно перерахунку суду (56182479,76 грн. * 105,4 (сукупний індекс інфляції) / 100 = 59216333,67 грн. (борг з урахуванням індексу інфляції); 59216333,67 грн. - 56182479,76 грн. (сума боргу) = 3033853,91 грн.) інфляційні втрати становлять 3033853,91 грн.
Також позивачем неправильно визначено інфляційні втрати, нараховані за період із жовтня 2024 по березень 2025 на суму боргу 53168960,33 грн. Згідно перерахунку суду (53168960,33 грн. * 108,9 (сукупний індекс інфляції) / 100 = 57900997,80 грн. (борг з урахуванням індексу інфляції); 57900997,80 грн. - 53168960,33 грн. (сума боргу) = 4732037,47 грн.) інфляційні втрати становлять 4732037,47 грн.
В іншій частині розрахунок інфляційних втрат зроблений позивачем арифметично правильно.
Загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає суму 9627105,56 грн. У стягненні суми 6930,66 грн. інфляційних втрат судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.
Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на 95%. В обґрунтування посилався, зокрема на те, що на Товариство покладено спеціальні обов`язки, які полягають у наданні послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів. Для здійснення своєї діяльності на ринку електричної енергії ТОВ “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” здійснює купівлю електричної енергії за власний рахунок на умовах 100% передплати, а лише потім здійснює її продаж споживачам, які розраховуються до 20 числа місяця, що йде за розрахунковим відповідно до публічних договорів. Відсутність належного рівня оплат від споживачів Товариства призвела та призводить до утворення дефіциту обігових коштів на рахунках Товариства, що у свою чергу недає змогу здійснювати своєчасні розрахунки на ринку електричної енергії, у тому числі й з позивачем. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі № 910/10475/21 за позовом ТОВ “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” до ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» , що було залишено без змін апеляційною інстанцією, яким було задоволено клопотання останнього про зменшення на 95% саме 3% річних та інфляційних нарахувань. Становище відповідача на теперішній час є абсолютно аналогічним становищу ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» на момент розгляду справи № 910/10475/21. Наданими доказами підтверджується погіршення та незадовільний фінансовий стан відповідача.
Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував з підстав, що викладені у письмовому запереченні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 виклала такий правовий висновок: «Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру. 
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання».
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відтак, зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, не передбачено положеннями чинного законодавства.
Можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно судовою практикою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18. При цьому, Великою Палатою Верховного Суду зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати в кожному конкретному випадку.
Однак, виходячи з цієї постанови, зменшення судом заявлених до стягнення відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду й може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому у питаннях підстав для зменшення судом відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.
Така правова позиція є сталою та викладена, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18.12.2024 у справі № 922/444/24 зазначила, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання про зменшення розміру процентів річних, Велика Палата Верховного Суду виходила з конкретних встановлених обставин справи № 902/417/18, які мали юридичне значення для такого зменшення.
В ухвалі від 28.02.2024 у справі № 915/534/22 Велика Палата Верховного Суду наголосила на сталості своєї правової позиції про те, що суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Господарський суд має оцінити надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності та на власний розсуд вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення процентів річних. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру процентів, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд може їх зменшити, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру процентів, на який їх може бути зменшено.
Відтак, посилання відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі № 910/10475/21 судом до уваги не приймається.
До того ж, вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду України у справі № 902/417/18 не стосується інфляційних втрат, зменшення яких чинним законодавством також не передбачено, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. 
У постанові Верховного Суду України від 11.07.2023 у справі 910/18432/21 викладено таку правову позицію: за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).
При розгляді цієї справи судом не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних. Суд враховує, що розмір відсотків річних (3%) не перевищує встановлений розмір річних, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України. За умовами договору відповідач мав здійснювати розрахунки щомісячно, що систематично ним порушувалося. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 викладена така правова позиція: «суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 ЦК, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору 3% річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір 3% річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом».
У даному випадку, Договором № 0119-02024-ПП від 01.01.2024 не встановлено іншого (більшого) розміру відсотків річних, ніж ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Щодо посилання відповідача на відсутність його вини у порушенні основного зобов`язання, суд зазначає. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 визначила, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означив, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). Визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
З урахуванням положень ст. 625 ЦК України кредитор має легитімне очікування на компенсацію йому процентів річних за користування боржником утримуваними грошовими коштами, які належать кредиторові, у встановленому законом мінімальному розмірі річних на рівні 3% відповідно до ст. 625 ЦК України.
Суд зауважує, що відповідач, як суб`єкт господарювання, сам визначає напрямки своєї господарської діяльності та діє на власний ризик шляхом комерційного розрахунку. 
Крім того, позивач є таким же суб`єктом господарювання, як і відповідач, та також здійснює свою господарську діяльність в умовах дії воєнного стану.
Відтак, задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних нарахувань задоволенню не підлягає, оскільки є законодавчо не обґрунтованим.
На підставі вищевикладеного, позовні вимоги задовольняються судом частково. З відповідача на користь позивача стягується 1691304 грн. 82 коп. 3% річних та 9627105 грн. 56 коп. інфляційних втрат. У стягненні суми 6930,66 грн. інфляційних втрат судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.
6. Судові витрати 
Відповідно п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 135820,92 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 42093239) на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО” (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 00100227) 1691304 (один мільйон шістсот дев`яносто одна тисяча триста чотири) грн. 82 коп. 3% річних, 9627105 (дев`ять мільйонів шістсот двадцять сім тисяч сто п`ять) грн. 56 коп. інфляційних втрат, 135820 (сто тридцять п`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 92 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 02 квітня 2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко