Справа № 523/3567/20
Провадження №2/523/1925/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" березня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді – Мурманової І.М.,
га участю секретаря судового засідання – Сивак К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року (суддя Бабаков В.П.) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Представник відповідача адвокат Лисогор Володимир Вікторович 06.01.2021 р. звернувся із клопотанням про зупинення провадження у справі до залучення до участі у справі спадкоємців відповідача у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року (суддя ОСОБА_4 ) провадження у справі зупинено до визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.02.2021 року суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Суворовського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2021 року цивільну справу прийнято до провадження (а.с.73). 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Призначено підготовче засідання та витребувано від Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області відомості щодо наявності/відсутності спадкової справи, що заведена до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.76). 
На виконання ухвали суду про витребування доказів надійшов лист за підписом завідуючого Лиманської державної нотаріальної контори А. Лисак згідно якого зазначено, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 Лиманською державною нотаріальною конторою не заводилась (а.с.97). 
Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марченко Олесі Миколаївни відомостей щодо заведення спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.100). 
В подальшому, ухвалою суду від 20 грудня 2022 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Переходова М.В., про витребування доказів, витребувано від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Марченко Олесі Миколаївни відомості щодо заведення спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.106). 
На виконання ухвали про витребування доказів, 07.02.2023 року (вх. № 3275) надійшли матеріали спадкової справи заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 17 аркушах (а.с.108-125). Згідно спадкової справи із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , який зазначив, що приймає спадщину після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.108-125). 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Переходова Миколи Віталійовича про заміну відповідача на правонаступника. 
Залучено до участі в справі в якості правонаступника первісного відповідача -  ОСОБА_2 (а.с.132-133). 
Роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 4 ст. 51 ЦПК України, за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
На адресу суду 08.06.2023 року (вх. № 16040) надійшов відзив на позовну заяву за підписом відповідача ОСОБА_2 . Відповідно до відзиву відповідач зазначив, що він, як спадкоємець позбавлений права, передбаченого ст. 1296 ЦК України на одержання свідоцтва про право на спадщину, яке відкрилось після смерті матері ОСОБА_3 . Відповідач зазначає, що відповідно до положення ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості спадкового майна одержаного у спадщину. 
Відповідач зазначає, що він не отримав свідоцтва про право на спадщину, що відповідно свідчить про відсутність у нього зобов`язання задовольнити вимоги позикодавця. 
З урахуванням викладеного відповідач просить закрити провадження у справі (а.с.144-146). 
Ухвалою суду від 13 липня 2023 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі залишено без задоволення.
Клопотання відповідача ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року – залишено без задоволення (а.с.166-167).
В подальшому, ухвалою суду від 20 листопада 2023 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Переходова Миколи Віталійовича та клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів. 
Витребувано від ОСОБА_2 оригінал договору позики від 24.05.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ТиквенкоА.В. за № 123.
Витребувано від адвоката Лисогора Володимира Вікторовича оригінал договору позики 24.05.2018 укладеного між ОСОБА_5 ОСОБА_3 (а.с.179-180). 
В подальшому, 18.03.2024 року (вх. № 9086) на адресу суду надійшла заява за підписом відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі у зв`язку з хворобою відповідача (а.с.189-190,191). Чергове клопотання про зупинення провадження надійшло 17.07.2024 року (вх. № 23835). 
В подальшому, 25.09.2024 року (вх. № 32400) надійшла заява за підписом відповідача ОСОБА_2 про відкладення слухання справи у зв`язку з зайнятістю на роботі. До клопотання про відкладення слухання справи відповідачем надано довідку від 24.09.2024 року, згідно якої ОСОБА_2 працює на посаді заступника головного бухгалтера з 13.06.2024 року на умовах повного робочого дня, графік роботи з 08:00 год. до 17 год. (а.с.208-210). 
Також, 26.08.2024 року (вх. № 6191) надійшло клопотання за підписом представника відповідача адвоката Верхоли І.О. про відкладення слухання справи (а.с.214). 
В подальшому, 02.12.2024 року (вх. № 39821) на адресу суду надійшла заява за підписом відповідача ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні (а.с.216).
Ухвалою суду від 03 грудня 2024 підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - закрито. Призначити справу до судового розгляду по суті (а.с.222-223). 
На адресу суду 28.05.2025 року (вх. №20962) надійшло клопотання за підписом представника позивача, згідно якого представник зазначив, що відповідач висловив бажання щодо мирного врегулювання спору, та висловив бажання протягом 2 місяців здійснити виплату боргу в розмірі: 800 000 гривень рівними частинами. У зв`язку з цим, представник просить після виплати боргу, зобов`язати позивача надати підтвердження виплати боргу та у разі підтвердження такого, закрити провадження у справі (а.с.248-249 том №1). 
На адресу суду 05.11.2025 року (вх. №46366) надійшло клопотання за підписом відповідача ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи квитанції про сплату в добровільному порядку суми боргу в загальному розмірі: 200 000 гривень на виконання умов добровільного оплати боргу (а.с.9-11 том №2). 
В судове засідання призначене на 12 березня 2026 року сторони не з`явились. 
На адресу суду 12.03.2026 року (вх. №11782) надійшла заява за підписом представника позивача щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони позивача, відповідно до якої представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, та просив врахувати обставину того, що відповідач частково сплатив заборгованість у розмірі: 200 000 гривень, решта заборгованість залишилась не виплаченою, а відтак, просив позов задовольнити та врахувати зазначені суму коштів при ухвалені судового рішення (а.с.24-25 том №2). 
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Верхола Ігор Олегович про час та місце слухання справи повідомлені (а.с.22,23) до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомили. 
Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності, відповідач повідомлений, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. 
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу позивач зазначив, що між ним та померлою ОСОБА_3 , правонаступником якої є відповідач ОСОБА_2 було укладено договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко А.В. за умовами якого позичальник отримала суму коштів в борг в розмірі: 704 187 гривень, на умовах повернення, строком до 24.07.2018 року. 
У зв`язку з не виконанням зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, 3% річних та інфляційні нарахування. 
Так, згідно договору позики від 24.05.2018 року ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність грошові кошти в сумі: 704 187 гривень, що за курсом НБУ станом на 24.05.2028 року складає: 27 000 доларів США, без нарахування процентів. Грошові кошти отримані ОСОБА_3 до підписання цього договору, що підтверджується її підписом під цим договором. 
Відповідно до п. 3 Договору встановлено – позика надається строком до 24.07.2018 року. 
П. 4 – позичальник за бажанням може повернути борг і раніше встановленого строку, готівкою або в безготівковому порядку, а позикодавець зобов`язаний прийняти платіж і до встановленого строку. 
П. 5 – якщо позичальник позичені ним кошти не заплатить вчасно, позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення. 
П. 6 – у разі несвоєчасного або неповного виконання грошового зобов`язання у строк не пізніше 15 днів позичальник зобов`язаний виплатити позикодавцю одноразовий штраф в розмірі: 2% відсотки від суми невиконаного зобов`язання. 
П. 7 виконання зобов`язання має за цим договором має бути здійснено готівкою за місцем проживання позичальника за адресою: АДРЕСА_1 , до 17 год. 24.07.2018 року. 
П. 8 – сторони домовились, що підтвердженням укладання цього договору та отримання грошової суми, зазначеної в п. 1 договору є проставлення їх підписів під договором. 
П. 10 передбачено, зокрема, що укладання договору відповідає інтересам сторін. 
Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. Договір зареєстровано в реєстрі за №123 (а.с.10).
Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1582 (а.с.68). 
Ухвалою суду від 10.05.2023 року залучено до участі в справі правонаступника первісного відповідача ОСОБА_2 (а.с.132-133). 
Заперечуючи обставини позову, зокрема розмір заборгованості за договором позики, відповідач у своєму відзиві (а.с.144-146), зазначив, що позичальник за життя повернула позикодавцю борг в розмірі: 23 000 доларів, що підтверджується копією договору, який є примірником відповідача (а.с.42). 
Представник позивача адвокат Переходов М.В. заперечуючи обставини щодо часткового повернення боргу, надав суду відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що посилання відповідача на повернення боргу є такими, що не підтверджені та суперечать умовам договору. 
Представник зазначив, що відповідно до п. 9 договору передбачено, що повернення позики, розрахунку позичальника з позикодавцем є повернення примірника оригіналу договору з власноручною відміткою позикодавця про отримання позики. 
Отже, з метою доведення повернення боргу відповідачу слід було б надати суду для огляду 2 примирники оригінали договору позики, які б підтверджували, що позики дійсно була повернута. 
Наявність у відповідача договору позики з будь-якими написами не може свідчити про те, що позику було повернуто, у випадку, якщо один примірник оригіналу договору все ще наявний у позивача (а.с.150-153). 
Суд зазначає, та зауважує, що судом з метою встановлення дійсних та фактичних обставин позову, зокрема щодо повернення суми боргу було витребувано оригінал договору від представника відповідача адвоката Лисогора В.В. який, за повідомленням відповідача знаходився саме в останнього. 
З даного приводу слід зазначити, що станом на час розгляду справи відповідачем не було надано до суду оригіналу договору, а відтак суд не має змоги здійснити перевірку вказаних обставини щодо повернення боргу в розмірі: 23 000 доларів США. 
Крім іншого, судом враховується обставина того, що п. 9 Договору передбачено порядок повернення коштів за договором, а відтак посилання відповідача на повернення боргу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. 
Крім іншого, судом встановлено, що відповідно до наданих квитанцій на часткове погашення заборгованості у розмірі: 200 000 гривень, відповідач визнав суму боргу, та сторони мали на меті врегулювання спору в позасудовому порядку. 
З урахуванням викладеного судом відхиляються та не приймаються до уваги твердження відповідача щодо виконання грошового зобов`язання в розмірі: 23 000 доларів США, як такі, що не доведені належними та допустимими доказами. 
Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. 
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 24.05.2018 року було укладеного договір позики, який було посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. 
Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
Разом з цим, судом враховується факт того, що 17.07.2025 року та 25.07.2025 року відповідачем було здійснено повернення частини боргу в розмірі: 200 000 гривень, що підтверджується квитанціями (а.с.11 том №2). 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки у позивача (без будь-яких застережень) свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики.
З урахуванням квитанції на оплату боргу в розмірі: 200 000 гривень від 15.07.2025 року та 25.07.2025 року, суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутні інші належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даними договорами, а тому, зобов`язаний повернути позивачу обумовлену розпискою суму грошових коштів у розмірі 504 187 гривень, за вирахуванням добровільно сплачених коштів. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання.
Згідно розрахунку наданого позивачем, 3% річних становить – 33 627, 34 гривні, що розраховано з наступного: дата початку 25.07.2028 рік (дань повернення позики), дата закінчення 26.02.2020р (дата звернення до суду), кількість днів – 581, сума боргу 704, 187 грн. 
Щодо нарахування інфляційних збитків, позивачем надано наступний розрахунок: сума боргу – 704 187 грн., дата початку – 25.07.2018 року, дата закінчення розрахунку – 26.02.2020 рік, що становить – 68 403, 44 гривні. 
Щодо нарахування позивачем штрафу. Так, відповідно до п. 6 Договору сторонами передбачений штраф в розмірі: 2% від суми невиконаного зобов`язання. 
Оскільки, судом встановлено, що й не заперечувалось позивачем, станом на час розгляду справи відповідач в добровільному порядку сплатив позивачу частину заборгованості в сумі: 200 000 гривень, а відтак 2% слід розрахувати від суми: 504 187 гривень, та такий відповідно становить – 10 083, 74 гривні. 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. 
У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».
Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивач довів обставини позовних вимог та надав достатні докази на їх підтвердження, доводи відповідача щодо виконання боргу в розмірі: 23 000 доларів США підтвердження не знайшли, а відтак суд дійшов висновку, що часткового задоволення позовних вимог. 
В силу положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі: 8 203, 03 гривні. 
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) – заборгованість за борговою розпискою в загальному розмірі: 616 301, 52 гривні, що складається з: тіла боргу : 504 187 гривень; штрафу в розмірі: 10 083, 74 гривні; 3% річних – 33 627, 34 гривні; інфляційних витрат – 68 403, 44 гривні. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) – понесених судових витрат у розмірі: 8 203, 03 гривні. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено: 17.03.2026р. 
Суддя: