ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/115/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., 
за участю секретаря судового засідання Повідайчик Т.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Маркетс Ассістант Плюс", код ЄДРПОУ - 45258007, 04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 5-7В
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Савушкіна Сергія Володимировича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:
Зміст позовних вимог. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Маркетс Ассістант Плюс", код ЄДРПОУ - 45258007, звернулось до Господарського суду Закарпатської області до відповідача Фізичної особи - підприємця Савушкіна Сергія Володимировича, РНОКПП - НОМЕР_1 , з позовними вимогами стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №1260/ЕМА від 10.03.2025 у сумі 98 620.73 грн.

Обґрунтування позовних вимог. 
1) Між сторонами спору укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №1260/ЕМА від 10.03.2025, відповідно до п. 1.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здіймнює інші платежі згідно з умовами договору. 
2) Заборгованість споживача перед постачальником за спожиту електричну енергію становить 98 620.73 грн та складається з заборгованості за вересень 2025 року у сумі 766.35 грн, за жовтень 2025 року у сумі 42 712.38 грн та за листопад 2025 року у сумі 55 142.00 грн. 

Правова позиція відповідача у справі. 
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 11.02.2026 була направлена відповідачу рекомендованою міською поштою з повідомленням. Однак, поштове відправлення разом з ухвалою суду повернулось за зворотною адресою суду 06.03.2026 року. Згідно довідки про причини повернення/досилання/зберігання ф.20, таке поштове відправлення повернулось через "закінчення терміну зберігання". 
Суд зазначає, що приписами ч. 2 ст. 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України). 
Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності, покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17). 
Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи. 
Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства. 
Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя. 
Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). 
Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення. 
Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті. 

Процесуальні дії суду. 
Ухвалою суду від 05.02.2026 Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Маркетс Ассістант Плюс", код ЄДРПОУ - 45258007, 04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 5-7В, до відповідача Фізичної особи - підприємця Савушкіна Сергія Володимировича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про стягнення коштів (вх. №02.3.1 05/122/26 від 03.02.2026 року) - залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Господарського суду Закарпатської області зазначених в мотивувальній частині даної ухвали доказів у строк не пізніше п`яти днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На виконання вказаної ухвали суду від позивача у справі надійшла заява про усунення недоліків (вх. №02.3.1-02/1204/26 від 10.02.2026 року), за результатом розгляду якої суд дійшов висновку, що позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.
Ухвалою суду від 11.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, визнано спір малозначним та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу. 
Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судом. 
Судом встановлено, що дійсно 10.03.2025 між сторонами спору був укладений договір №1260/ЕМА про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, за цим договором постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу (відповідачу), а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. 
Планові обсяги споживання електричної енергії споживачем узгоджуються сторонами у додатку №3 до договору (п. 1.3. договору). 
Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з додатком 2 до договору (п. 5.1. договору). 
Згідно з п. 5.2. договору, спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в додатку 2 до договору. 
Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п. 5.4. договору). 
Відповідно до п. 5.6. договору, оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. 
Постачальник до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки складає і підписує акт приймання - передачі електричної енергії та направляє два примірники такого споживачу (п. 5.13.). 
Положеннями п. 5.14. передбачено, що споживач протягом 2 робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. 
У випадку невиконання обов`язку, передбаченого п. 5.14 договору, акт вважається таким, що погоджений та підписаний сторонами, а електрична енергія - поставленою та прийнятою споживачем від постачальника у відповідному розрахунковому періоді (п. 5.15 договору). 
Підпунктом 1 пункту 7.1. договору передбачено, що постачальник має право зокрема отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію. 
Додатком 2 до договору передбачені умови постачання електричної енергії споживачу. 
Пунктом 2.1. такого додатку передбачено, що споживач здійснює оплату 100 відсотків обсягу вартості фактично спожитої (купованої) електричної енергії не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем постачання. 
Термін надання остаточного рахунка за спожиту електричну енергію постачальником - протягом 3 робочих днів з моменту отримання інформації про обсяги споживання, згідно з даними комерційного обліку (п. 2.2. додатку). 
Також пунктом 5 додатку передбачено, що договір про постачання електричної енергії споживачу набирає чинності з дати підписання споживачем договору і укладається на строк по 31.12.2025 року та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, а в частині розрахунків договір діє до повного їх завершення. 
Додатком №3 до договору передбачені обсяги споживання електричної енергії ФОП Савушкіну С.В. 
Надалі, 09.09.2025 між сторонами спору було укладено додаткову угоду №1 до вказаного вище договору, згідно умов якої додаток №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу викладено у новій редакції, що долучається. 
Так, пунктом 2.1. додатку №2 в новій редакції передбачено, що споживач здійснює оплату 100 відсотків обсягу вартості фактично спожитої (купованої) електричної енергії не пізніше 5 робочого дня від дати отримання рахунка. 
На виконання вказаного договору, позивачем було поставлену відповідачу товар на загальну суму 211 582.92 грн, що підтверджується зокрема наступними актами приймання - передачі електричної енергії, які містяться в матеріалах справи: 
1) акт приймання - передачі електричної енергії за квітень 2025 року на загальну суму 21 528.73 грн з ПДВ; 
2) акт приймання - передачі електричної енергії за травень 2025 року на загальну суму 23 378.94 грн з ПДВ; 
3) акт приймання - передачі електричної енергії за червень 2025 року на загальну суму 3715.38 грн з ПДВ; 
4) акт приймання - передачі електричної енергії за липень 2025 року на загальну суму 8582.42 грн з ПДВ; 
5) акт приймання - передачі електричної енергії за серпень 2025 року на загальну суму 9756.72 грн з ПДВ; 
6) акт приймання - передачі електричної енергії за вересень 2025 року на загальну суму 46 766.35 грн з ПДВ; 
7) акт приймання - передачі електричної енергії за жовтень 2025 року на загальну суму 42 712.38 грн з ПДВ; 
8) акт приймання - передачі електричної енергії за листопад 2025 року на загальну суму 55 142.00 грн з ПДВ. 
Відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар у вигляді електричної енергії на загальну суму 112 962.19 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи. 
Залишок по основному боргу відповідача складає 98 620.73 грн. 
Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу претензію №100028-0126 від 19.01.2026, в якій просив терміново сплатити заборгованість у розмірі 98 620.73 грн за поставлену електричну енергію. 
Поставка позивачем електричної енергії відповідачу підтверджується також звітами щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника ТОВ "Енерджі маркетс ассістант плюс", які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу ПАТ "Закарпаттяобленерго", які містяться в матеріалах справи. 
Мотивувальна частина.
Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду. 
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення. 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК). 
Статтею 204 ЦКУ передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 2 статті 214 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.
Згідно положень ст. 509 ЦКУ, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦКУ). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). 
Частиною 1 ст. 604 ЦКУ передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ). 
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з ст. 615 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦКУ). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). 
Згідно ст. 631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. 
Нормою ст. 638 ЦКУ передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Частиною 1 ст. 651 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦКУ). 
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦКУ). 
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 691 ЦКУ передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Положеннями статті 692 ЦКУ передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.
Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи. 
Судом встановлено, що дійсно 10.03.2025 між сторонами спору був укладений договір №1260/ЕМА про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, за цим договором постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу (відповідачу), а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. 
Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з додатком 2 до договору (п. 5.1. договору). 
Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п. 5.4. договору). 
Постачальник до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки складає і підписує акт приймання - передачі електричної енергії та направляє два примірники такого споживачу (п. 5.13.). 
Надалі, 09.09.2025 між сторонами спору було укладено додаткову угоду №1 до вказаного вище договору, згідно умов якої додаток №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу викладено у новій редакції, що долучається. 
Так, пунктом 2.1. додатку №2 в новій редакції передбачено, що споживач здійснює оплату 100 відсотків обсягу вартості фактично спожитої (купованої) електричної енергії не пізніше 5 робочого дня від дати отримання рахунка. 
На виконання вказаного договору, позивачем було поставлену відповідачу товар на загальну суму 211 582.92 грн, що підтверджується зокрема наступними актами приймання - передачі електричної енергії, які містяться в матеріалах справи: 
1) акт приймання - передачі електричної енергії за квітень 2025 року на загальну суму 21 528.73 грн з ПДВ; 
2) акт приймання - передачі електричної енергії за травень 2025 року на загальну суму 23 378.94 грн з ПДВ; 
3) акт приймання - передачі електричної енергії за червень 2025 року на загальну суму 3715.38 грн з ПДВ; 
4) акт приймання - передачі електричної енергії за липень 2025 року на загальну суму 8582.42 грн з ПДВ; 
5) акт приймання - передачі електричної енергії за серпень 2025 року на загальну суму 9756.72 грн з ПДВ; 
6) акт приймання - передачі електричної енергії за вересень 2025 року на загальну суму 46 766.35 грн з ПДВ; 
7) акт приймання - передачі електричної енергії за жовтень 2025 року на загальну суму 42 712.38 грн з ПДВ; 
8) акт приймання - передачі електричної енергії за листопад 2025 року на загальну суму 55 142.00 грн з ПДВ. 
Відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар у вигляді електричної енергії на загальну суму 112 962.19 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи. 
Залишок по основному боргу відповідача складає 98 620.73 грн. 
Судом встановлено, що вказані акти приймання - передачі електричної енергії є не підписаними зі сторони відповідача. 
Разом з тим, положеннями п. 5.14. договору передбачено, що споживач протягом 2 робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. 
У випадку невиконання обов`язку, передбаченого п. 5.14 договору, акт вважається таким, що погоджений та підписаний сторонами, а електрична енергія - поставленою та прийнятою споживачем від постачальника у відповідному розрахунковому періоді (п. 5.15 договору). 
Судом також встановлено, що дані акти були направлені відповідачу для підпису та погодження, що підтверджується зокрема доказами, які містяться в матеріалах справи. 
Таким чином, суд висновує, що згідно з умовами п. 5.14 договору вважається, що акти є такими, що погоджені та підписані сторонами, а електрична енергія - поставленою та прийнятою споживачем від постачальника у відповідному розрахунковому періоді. 
Крім того, про те, що відповідач погоджується із обсягами електричної енергії та її вартістю свідчить також той факт, що відповідачем здійснено часткову оплату за поставлену електричну енергію. 
Відповідно, суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення суми основного боргу з відповідача - повністю. 
Висновки суду. 
За таких обставин, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 98 620.73 грн, яка відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.
Відповідач заяв по суті справи, власного контррозрахунку позовних вимог до суду не подав. Відтак, суд задовольняє позовні вимоги - повністю. 
Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. 
Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи позивача та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для повного задоволення позовних вимог позивача. 
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до повного задоволення судом.
Розподіл судових витрат. 
Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відтак, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662.40 повністю. 
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд - 
у х в а л и в: 
1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Савушкіна Сергія Володимировича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Маркетс Ассістант Плюс", код ЄДРПОУ - 45258007, 04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 5-7В, суму основного боргу у розмірі 98 620.73 грн (дев`яносто вісім тисяч шістсот двадцять гривень 73 копійок) за договором про постачання електричної енергії споживачу №1260/ЕМА від 10.03.2025 року. 
3. Судові витрати покласти на відповідача у справі. 
4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Савушкіна Сергія Володимировича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Маркетс Ассістант Плюс", код ЄДРПОУ - 45258007, 04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 5-7В, сплачений судовий збір у розмірі 2662.40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок). 
Накази видати після набрання рішенням законної сили. 
Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2026 року. 
Суддя Пригуза П.Д.