ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

23 березня 2026 року 	Справа № 160/20437/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Моргун-Амеліної Т.А.

за участю:
від позивача-1: не з`явився;
від позивача-2: не з`явився; 
від відповідача: Варданян Г.С., представник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області і Покровської міської ради Дніпропетровської області до Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною і скасування вимоги,

Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області і Покровської міської ради Дніпропетровської області до Східного офісу Держаудитслужби, в якій позивач просить суд: 
визнати протиправною і скасувати вимогу від 03.06.2025 №0404020-13/3440-2025 «Про усунення порушень законодавства», складену Східним офісом Держаудитслужби.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Східним офісом Держаудитслужби була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Покровської міської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за період з 01.01.2021 по 31.12.2024, за результатами якої 15.05.2025 був складений акт №040420-24/30. За наслідками ревізії відповідачем була сформована вимога «Про усунення порушень законодавства», яка адресована голові Покровської міської ради. Позивач не погоджується з цією вимогою і вказує, що ревізія була проведена у Виконавчому комітеті Покровської міської ради, а вимога скерована до іншої юридичної особи, яку не перевіряли, але у якої вимагають усунути порушення. За доводами позивача, ця обставина є самостійною підставою для скасування вимоги. Також позивач зазначає, що позивач у вимозі не вказує конкретного варіанту поведінки. Зобов`язуючи позивача забезпечити відшкодування бюджетних асигнувань в сумі 13780900,00 грн, відповідач указує, що воно було допущене не позивачем, а іншими особами. При цьому, позивач вважає, що цих порушень не допускав. Відповідач в акті перевірки вказує, що позивач правильно перерахував кошти, правильному отримувачу та з вірним цільовим призначенням. Після цього відповідач поклав відповідальність на позивача за дії, які нібито зроблені самостійною юридичною особою, що суперечить чинному законодавству. Шкода на суму 844570,88 грн внаслідок нібито покриття видатків за спожиті комунальні послуги сторонніх осіб – орендарів приміщень за рахунок коштів загального фонду місцевого бюджету заподіяна не була. Вказаний висновок в акті не відповідає письмовим доказам та додаткам до акту. Про нібито зайву сплату податку на додану вартість у сумі 215595,32 грн за договором від 27.09.2023 №228, внаслідок оплати нібито завищеної вартості шин для транспортних засобів для військових, придбаних виконавчим комітетом по програмі з підтримки ЗСУ, позивач указує, що на підстав норм Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України неможливо зробити висновок стосовно податків. Але відповідач одночасно вказує і на порушення податкових зобов`язань і на наявність збитків (шкоди), не роблячи різниці між ними. Крім цього, відповідач не є ані податковою службою, ані митним органом, відповідно не є особою, яка може вказувати на неправильне обрахування податкових зобов`язань та відповідну зміну ціни договору. Щодо виявлених під час ревізії порушень, які стосуються виплати надбавки за ненормований робочий день, перерахунку відпускних після відкликання працівника з відпустки, оплати додаткової відпустки без наявності документу, який підтверджує, що батько дітей не скористався відпусткою на дітей за календарний рік, та пов`язаними із ними вимогами відповідача про відшкодування шкоди, позивач указує, що всі виплати були здійснені правомірно, а посилання в акті ревізії на статті 130-136 КЗпП України не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства. Про нібито зайве включення єдиного податку за ставкою 5% до актів форми №КБ-2в у відносинах з ФОП ОСОБА_1 , позивач указує, що на підставі норм Цивільного кодексу України неможливо зробити висновок стосовно податків. 
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/20437/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою від 22.07.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву і відкрив провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження; відмовив у залученні до участі у справі як третіх осіб Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина», Управління житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Покровської міської ради та Центру соціальних служб Покровської міської ради Дніпропетровської області; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позовних вимог. В обгрунтування відзиву відповідач зазначає, що при складанні оскаржуваної вимоги працівниками Східного офісу Держаудитслужби було допущено описку у назві установи, а саме, вимоги адресовані голові Покровської міської ради, замість Виконавчого комітету Покровської міської ради в особі голови Шаповала Олександра Миколайовича, що є суто формальною опискою і не впливає на ідентифікацію замовника, його ідентифікацію як суб`єкта контролю, або на суть порушення. Помилка в назві установи є технічною, а не суттєвою. Крім того, в тексті вимоги зазначено про проведення ревізії саме у виконавчому комітеті Покровської міської ради, зазначено номер та дата акту ревізії та вимоги по порушеннях виявлених в ході ревізії виконавчого комітету Покровської міської ради. Також відповідач зазначає, що позивачі не звертались до Східного офісу Держаудитслужби з будь-якими запитами щодо виконання оскаржуваної вимоги, тому твердження позивачів щодо відсутності конкретного варіанту виконання вимоги носять формальний характер та не заслуговують на увагу. Крім цього, відповідач указує, що позовна заява подана від двох позивачів: Виконавчого комітету Покровської міської ради і покровської міської ради, але ревізію Покровської міської ради відповідач не проводив, тому її права на момент звернення до суду з цим позовом порушені не були. Зазначає відповідач і про нецільове використання бюджетних коштів у розмірі 13780900,00 грн, виділених МКП «Покровводоканал» на поповнення статутного капіталу, які повинні були бути використані на капітальні видатки, а фактично кошти використані на поточні видатки, що не спростовується у позовній заяві. Щодо пункту 4 вимоги про відшкодування шкоди (збитків), заподіяних виконавчому комітету на суму 844570,88 грн внаслідок покриття видатків за спожиті комунальні послуги орендарів приміщень за рахунок коштів загального фонду бюджету, відповідач повідомляє, що цей пункт вимоги є правомірним, а покриття за рахунок коштів виконавчого комітету витрат орендарів за спожиті комунальні послуги на вказану суму визначено шляхом співставлення фактично зайнятих орендарями площ із фактично понесеними виконавчим комітетом витратами на оплату комунальних послуг (опалення, електропостачання, водопостачання, прибирання приміщень, вивезення твердих побутових відходів). Порушення встановлено шляхом проведення контрольних обстежень, тому звіряння взаєморозрахунків на структурних підрозділах не було необхідним. Перерахунки здійснені за наданими документами виконкомом (рахунками виставленими орендарям, рахунками виставленими виконкому постачальниками комунальних послуг). Щодо пункту 5 вимоги, який стосується безпідставного включення у вартість шин для транспортних засобів для військових, придбаних виконавчим комітетом у ТОВ «Дніпрошина», податку на додану вартість, відповідач зазначає, що в цьому випадку відповідач не втручається у процес адміністрування податків чи визначення податкових зобов`язань відповідача перед бюджетом як платника податків. Йдеться про встановлення факту незаконного використання бюджетних коштів через придбання товарів за завищеною ціною, де частка зайвих витрат припадає і на суму сплаченого ПДВ. В результаті застосування ТОВ «Дніпрошина» ставки ПДВ 20% при закупівлі шин для ЗСУ, з місцевого бюджету зайво сплачено коштів ПДВ на загальну суму 215595,32 грн. Щодо пункту шість вимоги відповідач указує, що ревізією розрахунків з оплати праці встановлено недоотримання місцевим бюджетом коштів на загальну суму 28106,21 грн внаслідок неперерахування до місцевого бюджету коштів, які були утримані із заробітної плати працівників та скоригованого єдиного соціального внеску в поточному бюджетному періоді, а виплачені в минулому бюджетному періоді, що є порушенням абз.2, 3 п.43 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 №228. Так, ревізією встановлено, що в січні 2022 року, листопаді 2023 року, в січні, березні 2024 року із заробітної плати працівників виконавчого комітету було утримано зайво сплачену премію під час дії догани та зайву нараховану заробітну плату, яку було нараховано та виплачено в попередніх бюджетних періодах. За даними бухгалтерського обліку проведено корегування нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Кошти в сумі 28106,21 грн не перераховано до місцевого бюджету. Відповідач зазначає, що відновлення касових видатків можливо лише в межах одного бюджетного періоду та відповідно до бюджетного законодавства, право бюджетних установ на витрачання бюджетних асигнувань, передбачених у кошторисах поточного року, припиняється 31 грудня поточного року. Таким чином, якщо з початком нового бюджетного періоду на реєстраційний рахунок бюджетної установи надійшли кошти, видатки за якими були проведені у минулі бюджетні періоди, то зазначені кошти не можуть бути відображені як відновлення касових видатків, а повинні бути перераховані до загального фонду місцевого бюджету (код доходів « 21080500 «Інші надходження». Щодо пункту сьомого вимоги, відповідач повідомляє, що ревізією встановлено, що розпорядженнями міського голови водію було встановлено щомісячну надбавку за ненормований робочий день у розмірі 25% тарифної ставки. Водночас, документальних підтверджень фактичного виконання роботи в умовах ненормованого робочого дня в ході ревізії надано не було. Подорожні листи службового легкового автомобіля, які подавались до перевірки, свідчать про стандартний графік роботи водія: з 08:00 до 17:00 з понеділка по четвер та з 08:00 до 16:00 в п`ятницю, що відповідає нормальній тривалості робочого часу. Відповідач указує, що табелі обліку використання робочого часу, як і подорожні листи, які є підставою для розрахунку надбавок і доплат, заповнюються відповідальними працівниками органу місцевого самоврядування і мають відображати фактичну тривалість робочого часу. Фактична наявність помилок у заповненні дорожніх листів, про що зазначає позивач, свідчить про недотримання належного внутрішнього контролю при оформленні первинної документації, а не про необгрунтованість висновків ревізії. Дорожні листи, які надані до матеріалів справи в ході ревізії та під час надання заперечень на акт ревізії позивачем не надавались, тому інформація щодо початку роботи водія з 7 годин ранку є сумнівною. Щодо пункту восьмого вимоги, відповідач зазначає, що ревізією нарахування відпускних встановлено зайве нарахування та виплата коштів за час відпустки на суму 5420,09 грн внаслідок не проведення перерахунку відпускних після відкликання працівника з відпустки, що є порушенням ч.ч. 1, 5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Ні в ході ревізії, на під час надання висновків на заперечення до акту ревізії не було надано документів, які б підтверджували проведення перерахунку. Щодо пункту дев`ятого вимоги про забезпечення відшкодування відповідно до норм статей 130, 132-136 КЗпП України шкоди (збитків), заподіяних внаслідок оплати додаткової відпустки (щорічна соціальна відпустка як одному з батьків, що мають двох дітей віком до 15 років) без наявності документу, який підтверджує, що батько дітей не скористався відпусткою на дітей за календарний рік на загальну суму 3829,80 грн з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету, відповідач указує, що розпорядження про надання додаткової відпустки було видано 18.08.2021. Підставою для видання цього розпорядження мала бути довідка, яка підтверджує наявність у працівника права на соціальну відпустку. В розпорядженні як підстава для надання такої відпустки вказана довідка від 20.08.2021 №496. Отже, довідка датована на два дні пізніше, ніж саме розпорядження про надання відпустки. До матеріалів справи позивач надав вже іншу довідку від 18.01.2021 №496. При цьому, у позовній заяві відсутнє будь-яке пояснення існування двох довідок з однаковими номерами, але з різними датами видачі. Щодо пункту 10 вимог, за доводами відповідача, зайве перерахування ЄСВ заподіяло збитки, які підлягають відшкодуванню у порядку, визначеному ст. ст. 130, 132-136 КЗпП України. Крім цього, перевіркою наданих до ревізії виконавчим комітетом актів виконаних робіт форми №КБ-2в встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до актів форми №КБ-2в, які пред`явлені виконавчому комітету, включено єдиний податок за ставкою 5%, який сплачено замовником за рахунок бюджетних коштів у складі вартості виконаних робіт. Натомість, для ФОП платника єдиного податку 3-ї групи, яким є ФОП ОСОБА_1 , доходом є вся сума коштів, отримана від замовника (виручка), і саме з цієї суми ФОП самостійно сплачує єдиний податок у розмірі 5%. Враховуючи викладене, відповідач вважає висновки ревізії правомірними, а позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.
Від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що протиправність вимоги №040420-13/3440-2025 «Про усунення порушень законодавства» від 03.06.2025 не спростована Відповідачем жодним належним доказом або доводом, що є підставою для задоволення позову.
05.12.2025 подав до суду пояснення, в яких підтримав доводи, наведені в обгрунтування відзиву на позовну заяву, в частині висновків ревізії про нецільове використання коштів у сумі 13780900,00 грн.
06.01.2026 додаткові пояснення надійшли від позивача, в яких він зазначає, що інформація, наведена в Довідці №040420-22/31-і від 21.05.2025 не відповідає дійсності та спростовується іншими матеріалами справи. Вказане у довідці ніколи не визнавалося Позивачем. Цю обставину Відповідач «замовчував» коли надавав пояснення по суті, вважаючи, що суд не зверне увагу на відповідний напис внизу останньої сторінки Довідки. З довідки №040420-22/31-і від 21.05.2025 неможливо зрозуміти скільки на час оплати взагалі находилось коштів на рахунках Позивача та джерело їх походження, та неможливо перевірити достовірність інформації наданої Відповідачем. Відповідач проводив ревізію в іншої особи, дії якої не стосуються даної справи, що встановлено в ухвалі від 22.07.2025, постановленій в межах даної справи, якою відмовлено у залученні Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» у якості третьої особи. Ця обставина взагалі не підлягає доказуванню. Відповідач так і не спростував (доводи Позивача, що він сплачував внески до статутного капіталу (і це є капітальними вкладеннями), а статутний капітал, особа статутний капітал якої поповнено, використовує його на свої статутні цілі і засновник не має права втручатися у господарську діяльність. (Посилання на відповідні норми саме Законів, а не посадових інструкцій надано раніше у заявах по суті). Слід зазначити, що протидія господарський діяльності, вчинена службовою особою, тягне відповідальність до 10 років позбавлення волі. (ст. 206 ККУ). Тобто фактично Відповідач спонукає Позивача скоїти злочин. Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 в межах справи №160/4938/25 встановлено правомірність дій Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства».
07.08.2025 позивач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4938/25 від 29.07.2025 та розгляд справи з урахуванням такого доказу.
26.09.2025 позивач подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи на вимогу ухвали суду копії статуту МКП «Покровводоканал».
25.11.2025 позивач подав до суду клопотання про долучення довідки від МКП «Покровводоканал».
Ухвалою від 22.07.2025 суд призначив справу до розгляду у підготовчому засіданні на 16 вересня 2024 року на 11:00 год.
16.09.2024 у судове засідання прибули представник позивача і представник відповідача. У судовому засіданні розгляд справи відкладений на 06.08.2025 на 14:00 год.
Підготовчі судові засідання у цій справі були проведені 06.08.2025, 22.09.2025, 15.10.2025.
Ухвалою від 22.09.2025 суд продовжив підготовче провадження на 30 днів.
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 15.10.2025, суд закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті на 17.11.2025 на 14:00 год.
Розгляд справи по суті відбувся 17.11.2025, 10.12.2025, 11.03.2026 і 23.03.2026.
19.01.2026 розгляд справи не відбувся через оголошений сигнал повітряної тривоги на території Дніпропетровської області.
Про судове засідання 18.02.2025 о 14:00 год. учасники справи були повідомлені належним чином.
18.02.2026 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді Кучугурної Н.В. у відпустці.
У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечував.
У судовому засіданні 23.03.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення. 
Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
УСТАНОВИВ:
У період із 17.02.2025 по 08.05.2025 Східним офісом Держаудитслужби була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Покровської міської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за період з 01.01.2021 по 31.12.2024, за результатами якої 15.05.2025 був складений акт №040420-24/30.
Під час ревізії встановлені порушення законодавства, які під час проведення контрольного заходу не усунуто.
03.06.2025 відповідачем сформована вимога №040420-13/3440-2025 «Про усунення порушень законодавства».
Вказана вимога адресована голові Покровської міської ради Олександру Шаповалу.
Позивач не погоджується з указаною вище вимогою відповідача, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначено в Законі України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (далі - Закон №2939-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2939-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Положення №43 основним завданнями Держаудитслужби є здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів;
Підпунктом 3 пункту 4 Положення №43 передбачено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Згідно з пунктом 7 Положення №43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Пунктом 2 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №550), визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
Пунктами 4, 5 Порядку №550 передбачено, що позапланові виїзні ревізії у підконтрольних і непідконтрольних установах (далі - позапланові виїзні ревізії) та планові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону та цього Порядку. Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.
За змістом частини першої статті 4 Закону №2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
Згідно з пунктами 7, 10 та 13 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право:
- пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;
- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;
- при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
У частині другій статті 15 Закону №2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Спір у цій справі виник у зв`язку з наслідками ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Покровської міської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, під час якої було виявлено фінансові порушення.
Так, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.12.2023 у справі № 826/18064/17, від 14.12.2023 у справі № 1.380.2019.004998, від 06.07.2023 у справі № 1740/2398/18, від 21.03.2023 у справі № 560/4370/22, від 12.05.2022 у справі № 620/4169/20, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, а тому наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
Зокрема, у постанові від 22.12.2023 у справі № 826/18064/17 Верховний Суд зазначив, що за приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію про те, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий висновок був сформульовано Верховним Судом України у постанові від 23.02.2016 у справі №818/1857/14, і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.
Аналогічна правова позиція також підтримана і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 08.05.2018 у справі №826/3350/17, у якій за наслідками проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, у тому числі у їхньому співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), сформульовано позицію, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі №826/3350/17 також дійшов висновків, що законна вимога контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі, приписи на адресу підконтрольного суб`єкта (об`єкта контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім. Під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.
Аналогічні висновки Верховним Судом було висловлено в постановах від 14.12.2023 у справі №1.380.2019.004998, від 06.07.2023 у справі № 1740/2398/18, від 21.03.2023 у справі № 560/4370/22.
Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема, обов`язки для свого адресата, а тому наділена ознаками правового акта індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом. Тому, з метою дотримання завдань і основних засад адміністративного судочинства, судам належить перевіряти обґрунтованість доводів позивача щодо дотримання органом фінансового контролю законності при прийнятті спірної вимоги.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі №822/2087/17 зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише під час відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що «законна вимога» контролюючого органу як індивідуально-правовий акт повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.
З проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), висновується, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їхніх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю. Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема, стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII, з якою кореспондується пункт 50 Порядку №550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їхніх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову. За правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.
Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 22.10.2020 у справі №820/3089/17, від 31.05.2021 у справі №826/18686/16, від 31.08.2021 у справі №160/5323/20, від 02.11.2021 у справі №420/6808/19, від 12.05.2022 у справі №620/4169/20, від 22.12.2022 у справі №826/13003/17, від 21.03.2023 у справі №560/4370/22.
У постановах від 25.07.2024 у справі № 160/12986/21, від 14.11.2024 у справі № 380/12264/20 Верховний Суд указав на те, що задля вирішення питання порядку оскарження вимоги, яка спрямована на відшкодування збитків, першочергово необхідно дослідити чи була дотримана контролюючим органом процедура проведення перевірки, підстави її проведення (якщо цим мотивовано підстави позову) і, як наслідок, правову природу встановлених порушень. Без належного дослідження цих питань і встановлення вини підконтрольної установи (доведеність факту наявності порушення під час здійснення фінансово-господарської діяльності) неможливо надати оцінку правомірності вимоги у частині законності і правильності обчислення розміру збитків.
Отже, право підконтрольної установи на оскарження вимоги, яка містить зобов`язання щодо повернення збитків, слід розуміти в контексті права на оскарження вимоги, як акта індивідуальної дії, в частині дотримання процедури проведення перевірки контролюючим органом (шляхом проведення ревізії, моніторингу та ін.) у співвідношенні з суттю встановлених порушень.
Водночас правомірність вимоги у частині законності і правильності обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їхнє стягнення. Такий порядок оскарження слід застосовувати, якщо підконтрольною установою не було попередньо оскаржено таку вимогу по суті встановлених порушень під час проведення відповідної перевірки і таким порушенням судом не було надано оцінку (відсутня будь-яка реакція з боку підконтрольної установи після отримання вимоги), або дотримання процедури проведення перевірки (ревізії, моніторингу, тощо) та факт порушення з боку підконтрольної установи під час здійснення господарської діяльності встановлено у судовому рішенні.
Таким чином, Верховний Суд неодноразово зазначав про можливість оскарження вимоги органу державного фінансового контролю за позовом підконтрольної особи, у тому числі у випадку вказівки у вимозі на суму збитків, завданих фінансовими порушеннями, й необхідність їх відшкодування (повернення / стягнення), і Суд не вбачає підстав для відступу від такого висновку.
У справі, що розглядається, зміст спірної вимоги, яка є індивідуально-правовим актом і породжує права та обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає у тому, щоб забезпечити відшкодування збитків, установлених контролюючим органом. Таким чином, ця вимога сформульована на виконання владних управлінських функцій відповідача.
Отже, наведене в сукупності не виключає права підконтрольної установи на перевірку оскаржуваної вимоги у судовому порядку крізь призму критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України.
Обґрунтованість, у силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Наведені вище висновки були сформовані Верховним Судом у постанові від 05.03.2025 у справі №380/28636/23.
Так, позивач у позовній заяві вказує, що ревізія проведена відповідачем у Виконавчому комітеті Покровської міської ради, а оскаржувана вимога надана на ім`я міського голови Покровської міської ради, тобто до посадової особи іншої юридичної особи. Тобто у юридичної особи, яку не перевіряли, вимагають усунути порушення, які допустила інша юридична особа.
У свою чергу відповідач зазначає, що при складанні оскаржуваної вимоги працівниками Східного офісу Держаудитслужби було допущено описку у назві установи, а саме, вимоги адресовані голові Покровської міської ради, замість Виконавчого комітету Покровської міської ради в особі голови ОСОБА_2 , що є суто формальною опискою і не впливає на ідентифікацію замовника, його ідентифікацію як суб`єкта контролю, або на суть порушення. Помилка в назві установи є технічною, а не суттєвою. Крім того, в тексті вимоги зазначено про проведення ревізії саме у виконавчому комітеті Покровської міської ради, зазначено номер та дата акту ревізії та вимоги по порушеннях виявлених в ході ревізії виконавчого комітету Покровської міської ради.
Як установив суд, відповідачем була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Покровської міської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.
За наслідками проведеної ревізії була сформована вимога від 03.06.2025 №040420-13/3440-2025 «Про усунення порушень законодавства».
Вимога адресована Голові Покровської міської ради Олександру Шаповалу.
Суд зазначає, що відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
За визначенням, наведеним у статті один наведеного Закону: загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку.
Частинами 1-3 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.
Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.
Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.
Відповідно до частин 1-6, 8, 9 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.
Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Сільська, селищна, міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.
Секретар сільської, селищної, міської ради входить до складу виконавчого комітету відповідної ради за посадою. Сільська, селищна, міська рада за пропозицією сільського, селищного, міського голови може прийняти рішення про входження старост до складу виконавчого комітету відповідної ради за посадою.
Очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. У виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради.
Особи, які входять до складу виконавчого комітету, крім тих, хто працює у виконавчих органах ради на постійній основі, на час засідань виконавчого комітету, а також для здійснення повноважень в інших випадках звільняються від виконання виробничих або службових обов`язків з відшкодуванням їм середнього заробітку за основним місцем роботи та інших витрат, пов`язаних з виконанням обов`язків члена виконавчого комітету, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.
Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.
До складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради не можуть входити депутати відповідної ради, крім секретаря ради.
Крім того, до відповідно до ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи - сільські, селищні, міські ради припиняються у порядку, визначеному цим Законом.
Юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.
Найменування представницького органу місцевого самоврядування об`єднаної територіальної громади як юридичної особи складається з частини, яка є похідною від власного найменування населеного пункту, визначеного її адміністративним центром, у формі прикметника та відповідного загального найменування представницького органу місцевого самоврядування (сільська, селищна, міська рада) (частина 4 вказаної статті).
З дня затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, персонального складу її виконавчого комітету у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - виконавчих комітетів відповідних сільських, селищних, міських рад, розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи - виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад припиняються у порядку, визначеному цим Законом.
Юридична особа - виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - виконавчих комітетів відповідних сільських, селищних, міських рад територіальних громад, що об`єдналися, з дня затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, персонального складу її виконавчого комітету.
Найменування виконавчого органу місцевого самоврядування об`єднаної територіальної громади як юридичної особи складається з відповідного загального найменування виконавчого органу місцевого самоврядування (виконавчий комітет, управління, відділ тощо) та повного найменування відповідного представницького органу місцевого самоврядування у родовому відмінку (частина 5 указаної статті).
Реорганізація юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад та їхніх виконавчих комітетів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється без повідомлення про неї органу, що здійснює державну реєстрацію, а також без збирання вимог кредиторів, отримання їхньої згоди (частина 6 указаної статті).
Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади, які складаються з депутатів, обраних відповідною територіальною громадою.
У свою чергу, виконавчий комітет ради є виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, яка його утворила, і до складу якого входять, відповідно сільський, селищний, міський голова, заступник (заступники) сільського, селищного, міського голови, секретар сільської, селищної, міської ради, керуючий справами (секретар) виконавчого комітету, а також керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила.
Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села, селища, міста, а також, сільський, селищний, міський голова очолює, виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради.
Водночас, як сільська, селищна, міська рада, так і виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради є окремими юридичними особами.
Із наданих до матеріалів справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд установив, що Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 04052212) і Покровська міська рада Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 34081234) є окремими юридичними особами.
Також, суд зазначає, що орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль виключно щодо підконтрольних установ. Його право вимоги, передбачене статтею 10 Закону № 2939-XII, може адресуватися виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.
У спірних правовідносинах підконтрольною установою є Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, який є окремою юридичною особою, тому саме йому має адресуватися вимога органу державного фінансового контролю, яким у цій справі є Східний офіс Держаудитслужби.
Проте, як установив суд, оскаржувана у цій справі вимога скерована голові іншої юридичною особи, а саме, Покровської міської ради, доказів проведення ревізії якої до матеріалів справи не надано.
Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача про те, що встановлені вище обставини є самостійною підставою для скасування оскаржуваної у цій справі вимоги.
Водночас, суд вважає за необхідне розглянути доводи сторін щодо кожного виявленого порушення, зазначеного в оскаржуваній вимозі органу державного фінансового контролю.
При цьому, у справі не перевіряються висновки ревізії в частині математичного обчислення шкоди.
Щодо пункту 1 оскаржуваної вимоги, а саме: розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності посадових осіб виконавчого комітету, якими допущені порушення, суд зазначає про таке.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2020 № 802/342/17-а (пункт 35), аналіз наведених приписів норм чинного законодавства свідчить про те, що проведення перевірки органом державного фінансового контролю здійснюється з метою коригування роботи підконтрольного суб`єкта та приведення його діяльності відповідно до вимог законодавства. Наслідком такої перевірки є надіслання об`єкту такої перевірки вимоги, яка містить інформацію про виявлені порушення. Одночасно, з метою коригування діяльності підприємства, у такій вимозі може бути зазначено і спосіб усунення виявлених порушень і лише у цій частині така вимога є обов`язковою до виконання.
У цьому випадку у пункті 1 оскаржуваної вимоги відповідач зобов`язав позивача розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення до відповідальності у порядку, встановленому законодавством, посадових осіб виконавчого комітету, якими допущені порушення.
Відповідно до вимог ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Згідно зі статтею 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.
Таким чином, притягнення до відповідальності працівників віднесено до повноважень роботодавця; лише роботодавець вправі прийняти рішення про притягнення відповідальності працівників підприємства у встановленому чинним законодавством України порядку.
Оскільки відповідач під час ревізії виявив певні порушення вимог чинного законодавства України, то останній вправі вимагати від позивача розглянути питання щодо притягнення до відповідальності працівників позивача, винних у допущених порушеннях; однак остаточне рішення про притягнення або не притягнення до відповідальності працівників позивача належить саме роботодавцю.
Суд зазначає про те, що в пункті 1 оскаржуваної вимоги відповідач не конкретизував яких саме заходів має вжити позивач, не визначив спосіб усунення виявлених під час ревізії порушень, що свідчить про його нечіткість та невизначеність.
Можливість усунення виявленого порушення прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких необхідно вжити уповноваженій особі позивача для усунення порушень.
Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, які саме заходи необхідно вжити для усунення виявлених порушень та до невизначених осіб, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства.
Зазначене є порушенням вимог закону в частині змісту вимоги як акта індивідуальної дії. 
Зобов`язальний характер вимог щодо усунення виявлених порушень свідчить як про встановлення цих порушень, так і про визначення імперативного обов`язкового способу їхнього усунення.
Відтак, суд указує про невизначеність вимоги, що визначена у пункті 1 оскаржуваної вимоги, наслідком чого є її протиправність.
У пунктах 2 і 4 оскаржуваної вимоги вказано: провести роботу, спрямовану на приведення у відповідність умов договорів оренди в частині фактично зайнятих площ орендарями та за заниження орендованих площ згідно із Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (п.2); відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України забезпечити відшкодування шкоди (збитків), заподіяної виконавчому комітету на суму 844570,88 грн внаслідок покриття видатків за спожиті комунальні послуги сторонніх осіб – орендарів приміщень за рахунок коштів загального фонду місцевого бюджету. При цьому, виконавчий комітет не позбавлений можливості забезпечити відшкодування шкоди АТ «Укрпошта» шляхом проведення роботи з приведення у відповідність договорів з урахуванням ч.3 ст.631, 759, 760, 762 Цивільного кодексу України. Також суд вважає, що вимога відповідача про те, що виконавчий комітет не позбавлений можливості забезпечити відшкодування шкоди орендарями приміщень шляхом проведення роботи з приведення у відповідність договорів з урахуванням ч.3 ст.631, 759, 760, 762 Цивільного кодексу України, стосується пунктів 2, 4 вимоги.
Вимога містить висновки про те, що на порушення вимог п.1 ст.70 Бюджетного кодексу України, п.1, 5 ст.9, ст. 3, 4, 9 Закону №996-ХІУ, п.5.1 договору оренди від 08.04.2021 №б/н, ст.193, ч.1 ст.776 Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, абз.4 пп.1, пп.2 ст.16, п.1 ст.21 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», пп.3.4.5 ст.16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», абз.1. 2 п.20, п.22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 3228, п.3, 18.1 Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області, затвердженого Рішенням 13 сесії 8 скликання Покровської міської ради від 28.10.2021 №4, ревізією встановлено покриття за рахунок коштів Виконавчого комітету витрат орендарів за спожиті комунальні, експлуатаційні послуги на суму 844570,88 грн внаслідок не укладання договорів, не пред`явлення рахунків на відшкодування та заниження орендованих площ.
В акті ревізії (стор. 73-77) зазначено, що станом на 31.12.2024 виконавчим комітетом укладено 5 договорів оренди про надання в оренду 363,94 м.кв. площ, балансоутримувачем яких є виконавчий комітет. Реєстр договорів оренди в Додатку 20 до довідки, яка є Додатком до акта. Копія реєстру договорів оренди приєднана до матеріалів справи (Т.2 а.с.33-34).
В акті ревізії (стор.73-75) наведені результати проведених обмірів нежитлових будівель за адресами: м. Покров, вул. Центральна, буд.48; с. Шолохово, вул. Центральна, буд.14.
Про здійснення обмірів указаних нежитлових приміщень свідчать і акти обстеження, які є додатком до акта, і копії яких приєднані до матеріалів справи (Т.2 а.с.35-42).
Ревізією встановлено, що будівля за адресою м. Покров, вул. Центральна, буд.48 окрім виконавчого комітету також використовується іншими юридичними особами, а саме: Центром соціальних служб Покровської міської ради Дніпропетровської області, Фінансовим управлінням Покровської міської ради Дніпропетровської області, Відділом культури, туризму, національностей і релігій Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, Управління житлово-комунального господарства та будівництва Виконавчого комітету Покровської міської ради.
Також ревізією встановлено, що будівля за адресою с.Шолохово, вул. Центральна, буд.14 окрім виконавчого комітету також використовується іншою юридичною особою, а саме: АТ «Укрпошта» філія Дніпропетровська філія АТ «Укрпошта».
Ревізіє повноти та своєчасності розрахунків за спожиті комунальні та експлуатаційні послуги орендарями приміщення встановлено покриття за рахунок коштів виконавчого комітету витрат орендарів за спожиті комунальні послуги на суму 844570,88 грн, внаслідок не укладання договорів, не пред`явлення рахунків на відшкодування та заниження орендованих площ, що є порушенням ч.1 ст.70 Бюджетного кодексу України, п.3, 18.1 Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області, затвердженої рішенням 13 сесії 8 скликання Покровської міської ради.
Так, виконавчим комітетом укладено договори на оплату послуг теплопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення, послуг з вивезення твердих побутових відходів з постачальниками комунальних послуг. Реєстр договорів в Додатку 28 до Довідки, яка є Додатком 3 до акта. Копія реєстру приєднана до матеріалів справи (Т.2 а.с.43, 44).
Розрахунок вартості спожитої орендарями теплової енергії, електропостачання, реактивної енергії здійснювався відповідно до площі приміщень, вказаній у договорах оренди із орендарями. Однак, при пред`явленні рахунків орендарям приміщень не враховувалися площі приміщень спільного користування.
Внаслідок допущених порушень місцевому бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 844570,88 грн.
Щодо вказаних вище висновків ревізії, суд зазначає, що до акту ревізії як додаток приєднаний реєстр договорів оренди. Укладення цих договорів учасниками справи не заперечується. Проте, ані в акті ревізії, ані в оскаржуваній вимозі не розкриті умови цих договорів, що позбавляє суд можливості дослідити ці умови, зокрема щодо площ нежитлових будівель, які передані в оренду, та умов, які стосуються орендної плати та відшкодування комунальних послуг, у порівнянні із обмірами, які були здійсненні під час ревізії.
Наведене, на думку суду, вказує на необгрунтованість висновків акту ревізії.
Крім цього, статті 130-136 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких орган державного фінансового контролю вимагає забезпечити відшкодування шкоди (збитків), заподіяної виконавчому комітету на суму 844570,88 грн, містять такі норми.
Стаття 130. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників.
Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.
Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
Стаття 131. Обов`язки роботодавця та працівників по збереженню майна.
Роботодавець зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.
Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.
За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку
Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Стаття 133. Випадки обмеженої матеріальної відповідальності працівників.
У відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть:
1) працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
2) керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.
Стаття 134. Випадки повної матеріальної відповідальності.
Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:
1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;
2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;
3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;
4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;
5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;
7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;
8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;
9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;
10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.
Стаття 135. Межі матеріальної відповідальності у випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.
Межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.
Стаття 135-1. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.
Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та:
1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи.
Стаття 135-2. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.
При спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.
Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади).
Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об`єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці, трудових відносин та зайнятості населення.
Стаття 135-3. Визначення розміру шкоди.
Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.
На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів.
Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.
Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.
Стаття 136. Порядок покриття шкоди, заподіяної працівником.
Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.
Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.
У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду.
Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.
Отже, статтями 130-136 Кодексу законів про працю України врегульовані питання гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації. 
Водночас, суд зазначає, що загальні положення про найм (оренду) містить Цивільний кодекс України.
Зокрема, відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Отже, умови щодо укладання, зміни, виконання та припинення зобов`язань, у тому числі, за договором найму комунального майна врегульовані Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Також Глава 51 Цивільного кодексу України містить положення про правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання.
Як указано вище, оскаржувана у цій справі вимога містить вказівку про те, що виконавчий комітет не позбавлений можливості забезпечити відшкодування шкоди орендарями приміщень шляхом проведення роботи з приведення у відповідність договорів з урахуванням ч.3 ст.631, 759, 760, 762 Цивільного кодексу України.
До того ж, розрахунок покриття експлуатаційних витрат орендарів Виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області за період з 01.01.2021 по 31.12.2024 (Т.2 а.с.61-62) містить суми до відшкодування орендарями нежитлових приміщень, якими є відділ культури, туризму, національностей і релігій виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, Управління житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Покровської міської ради, Фінансове управління Покровської міської ради Дніпропетровської області, Центр соціальних служб Покровської міської ради Дніпропетровської області.
Суд зазначає, що висновки ревізії в частині встановлення осіб, які мають виконувати пункти 2, 4 вимоги є нечіткими і неконкретизованими, оскільки ці висновки містять вимогу про відшкодування шкоди на підставі статтей 130-136 КЗпП України, відповідно до яких саме працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків, а також вимогу про відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України орендарями нежитлових приміщень, тоді як ревізію проведено у Виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області.
Наведене вище вказує на протиправність пунктів 2, 4 оскаржуваної у цій справі вимоги.
У пункті третьому оскаржуваної вимоги зазначено: відповідно до вимог статті 117 Бюджетного кодексу України забезпечити відшкодування бюджетних асигнувань на суму нецільового використання бюджетних коштів у розмірі 13780900,00 грн на заходи з виконання Програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області на 2024-2028 роки, затвердженої рішенням 45 сесії УІІІ скликання від 27.10.2023 №5 зі змінами головному розпоряднику бюджетних коштів – виконавчому комітету за коштами спеціального фонду кошторису за КПКВК 0117670 «Внески до статутного капіталу суб`єктів господарювання» по КЕКВ 3210 «Капітальні трансферти (установам, організаціям)» відповідно до вимог Порядку зменшення бюджетних асигнувань розпорядниками бюджетних коштів, затвердженого постановою КМУ від 17.03.2011 №255, або шляхом повернення коштів до бюджету громади з винних посадових осіб виконавчого комітету, якими допущені порушення.
У вимозі вказано, що на порушення вимог п.48 ч.1 ст.3, ст.71, ст.78, ст.113, п.24 ст.116, ст.119 Бюджетного кодексу України, ч.1 ст.61, ст.26, ст.60, ч.1, 4. 5, 7 ст.64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.7 ст.4, п.п.7 ч.6 ст.15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», пунктів 1.1., 1.5., 1.6. підпункту 3.2.1 пункту 3 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2021 №333 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №754, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 27.03.2012 за №456/20769, встановлено нецільове використання кошів спеціального фонду наданих з бюджету розвитку виконавчим комітетом Покровської міської ради під поповнення статутних фондів комунального підприємства в частині виконання Програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області на 2024-2028 роки, затвердженою рішенням 45 сесії УІІІ скликання від 27.10.2023 №5 зі змінами в сумі 13780900,00 грн внаслідок неврахування реальних потреб МКП «Покровводоканал», викладених в листах-зверненнях до виконавчого комітету, та надання дозволу на етапах планування, затвердження, перерахування та використання комунальним підприємством коштів, отриманих як внески до статутних капіталів на поточні витрати МКП «Покровводоканал», тобто на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим рішенням про місцевий бюджет; напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій); бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).
В акті ревізії (починаючи зі сторінки 97), з-поміж іншого, зазначено, що ревізією питання стану використання коштів, виділених Покровською міською радою на здійснення заходів і завдань при виконанні державних цільових програм та/або місцевих програм встановлено нецільове використання коштів на етапах планування, затвердження, перерахування та використання комунальним підприємством, отриманих як внески до статутних капіталів, які фактично використані на поточні видатки, що призвело до нецільового використання коштів спеціального фонду бюджету розвитку, затвердженого рішенням 45 сесії УІІІ скликання від 27.10.2023 №5 із змінами Програма розвитку та фінансової підтримки житлово-комунального господарства на загальну суму 13780900,00 грн.
Так, Програмою реформування і розвитку житлово-комунального господарства м. Покров на 2018-2023 роки, затвердженою рішенням від 22.06.2018 №11 зі змінами на відповідні періоди та відповідно до рішення Покровської міської ради від 07.11.2023 №2046-08, від 07.05.2024 №1 та Програмою реформування і розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області на 2024-2028 роки, затвердженої рішенням 45 сесії УІІІ скликання від 27.10.2023 №5 зі змінами встановлено, що програма прийнята з метою підвищення ефективності, якості та надійності функціонування житлово-комунального господарства, забезпечення належного технічного та естетичного стану об`єктів та елементів благоустрою Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області, враховуючи стратегічні пріоритети розвитку територіальної громади.
Відповідно до п.1.2 Статуту (нова редакція) МКП «Покровводоканал», затвердженого рішенням 53 сесії міської ради 8 скликання від 07.05.2024 №1 зазначено, що засновником підприємства є Покровська міська рада Дніпропетровської області. Органом управління підприємства є Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області.
У періоді з 01.07.2024 по 31.12.2024 на виконання програми Покровська міська рада, як головний розпорядник бюджетних коштів, виділила кошти з міського бюджету по КПКВК 0117670 «Внески до статутного капіталу суб`єктів господарювання» по КЕКВ 3210 «Капітальні трансферти (установам, організаціям)» Міському комунальному підприємству «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Покровводоканал» в сумі 15134300,00 грн.
Пунктом 7.2 розділу 7 «Управління та контроль за виконанням Програми» визначено, що контроль за виконанням цієї програми здійснюється заступником міського голови за напрямком, постійними комісіями з питань благоустрою, житлово-комунального господарства та енергозбереження, транспорту та зв`язку, розвитку промисловості та підприємництва і з питань соціально-економічного розвитку, планування, бюджету, фінансів, реалізації державної регуляторної політики.
Кошти, отримані суб`єктом господарювання як внески до статутного капіталу, повинні використовуватись ним відповідно до затвердженого фінансового плану на придбання основного капіталу, необоротних активів, відповідно до Інструкції щодо затвердження економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333. 
В ході проведення контрольного заходу встановлено, що кошти, отримані від Виконавчого комітету на поповнення статутного капіталу МКП «Покровводоканал» фактично було використано не за призначенням, а саме, на фінансування витрат, які не відносяться до капітальних вкладень. Так, підприємством у періоді з 01.07.2024 по 31.12.2024 на поточні витрати було перераховано кошти іншим підприємствам і організаціям на загальну суму 13780900,00 грн, в тому числі на оплату електричної енергії – 10188735,15 грн, за розподіл електричної енергії – 537949,23 грн, на заробітну плату – 1614804,28 грн, на придбання реагентів (хлору) – 764751,34 грн, на оплату послуг охорони – 674660,0 грн. Тобто, встановлено нецільове витрачання коштів, що суперечить діючому законодавству.
Ревізією стану використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм та/або місцевих програм встановлено нецільове використання коштів на етапах планування, затвердження, перерахування та використання комунальним підприємством, отриманих як внески до статутних капіталів, які фактично використані на поточні видатки, спеціального фонду бюджету розвитку на суму 13780900,00 грн.
Суд зазначає, що відповідно до ч. ст.78 Бюджетного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують виконання відповідних місцевих бюджетів. Місцеві фінансові органи здійснюють загальну організацію та управління виконанням відповідного місцевого бюджету, координують діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.
Згідно з частиною 2 статті 71 Бюджетного кодексу України, до витрат бюджету розвитку місцевих бюджетів належать:
1) погашення місцевого боргу, в тому числі за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансове забезпечення будівництва, реконструкції, ремонту і утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення, вулиць і доріг комунальної власності у населених пунктах;
2) капітальні видатки, включаючи капітальні трансферти іншим бюджетам (крім капітальних видатків, що здійснюються за рахунок визначених пунктами 2-13 частини першої статті 69-1 цього Кодексу надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів);
3) внески органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування до статутного капіталу суб`єкта господарювання;
4) проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, що підлягає продажу відповідно до статті 128 Земельного кодексу України, за рахунок авансу, внесеного покупцем земельної ділянки;
5) підготовка земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них державної (до розмежування земель державної та комунальної власності) чи комунальної власності для продажу на земельних торгах та проведення таких торгів;
6) платежі, пов`язані з виконанням гарантійних зобов`язань Автономної Республіки Крим, обласної ради, міської, селищної чи сільської територіальної громади;
6-1) видатки на підготовку проектів державно-приватного партнерства, виконання довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності;
7) розроблення містобудівної документації на місцевому та регіональному рівнях.
Відповідно до частин 3, 4 статті 71 Бюджетного кодексу України, капітальні видатки бюджету розвитку спрямовуються на: соціально-економічний розвиток регіонів; виконання інвестиційних проектів; будівництво, капітальний ремонт та реконструкцію об`єктів соціально-культурної сфери і житлово-комунального господарства; будівництво газопроводів і газифікацію населених пунктів; будівництво і придбання житла окремим категоріям громадян відповідно до законодавства; збереження та розвиток історико-культурних місць України та заповідників; будівництво та розвиток мережі метрополітенів; придбання вагонів для комунального електротранспорту; розвиток дорожнього господарства; придбання шкільних автобусів та автомобілів швидкої медичної допомоги; оновлення матеріально-технічної бази комунальних закладів охорони здоров`я, комп`ютеризацію та інформатизацію закладів загальної середньої освіти і комунальних закладів охорони здоров`я; природоохоронні заходи; інші заходи, пов`язані з розширеним відтворенням.
Бюджет розвитку місцевих бюджетів є складовою частиною спеціального фонду місцевих бюджетів.
12.03.2012 Міністерством фінансів України виданий наказ №333, яким затверджена Інструкція щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції, економічна класифікація видатків бюджету призначена для чіткого розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування. Економічна класифікація видатків бюджету забезпечує єдиний підхід до всіх учасників бюджетного процесу з точки зору виконання бюджету.
Відповідно до п.1.5 Інструкції, видатки одержувачів бюджетних коштів здійснюються за розподілом їх на поточні видатки: (КЕКВ 2281 «Дослідження і розробки, окремі заходи розвитку по реалізації державних (регіональних) програм»; 2282 «Окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм, не віднесені до заходів розвитку»; 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)»; капітальні видатки (КЕКВ 3210 «Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)».
Відповідно до п.1.6 розділу І Інструкції:
капітальні видатки - це видатки, які спрямовуються на придбання основного капіталу (обладнання і предметів довгострокового користування), необоротних активів (у тому числі землі, нематеріальних активів тощо), на капітальні інвестиції, капітальний ремонт; на створення державних запасів і резервів; на придбання капітальних активів; невідплатні платежі, компенсацію втрат, пов`язаних з пошкодженням основного капіталу;
поточні видатки - це видатки, які спрямовуються на виконання бюджетних програм та забезпечують поточне функціонування бюджетних установ, проведення досліджень, розробок, заходів та надання поточних трансфертів населенню і підприємствам (установам, організаціям).
Пунктом 2.4.1 Інструкції визначено, що за кодом 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» здійснюються наступні видатки: субсидії підприємствам (установам та організаціям), поточні видатки одержувачів бюджетних коштів; дотації сільськогосподарським товаровиробникам; субсидії на покриття збитків підприємств, фінансову підтримку підприємств на безповоротній основі, а також інші субсидії; відшкодування відсотків за користування кредитами; державна підтримка громадських організацій; поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям); гранти, що надаються на безоплатній та безповоротній основі для реалізації проектів.
Суд установив, що відповідно до Статуту Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», копія якого надана до матеріалів справи (Т.2 а.с.241-245), засновником підприємства є Покровська міська рада Дніпропетровської області. Органом управління підприємства є виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області.
Рішенням Покровської міської ради Дніпропетровської області від 27.10.2023 №5 була затверджена міська програма «Про реформування і розвиток житлово-комунального господарства та благоустрою Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області на 2024-2028 роки» (далі Програма). Копія Програми приєднана до матеріалів справи (Т.2 а.с.75-82).
Програма розроблена з метою підвищення ефективності, якості та надійності функціонування житлово-комунального комплексу Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області, орієнтування напрямків реформування і розвитку системи надання житлово-комунальних послуг, які сприятимуть наближенню до стандартів якості життя, спрямування житлово-комунальної сфери на задоволення потреб, як територіальної громади в цілому щодо забезпечення безпеки життя населення та діяльності підприємств, так і кожного споживача – фізичної або юридичної особи.
Основними напрямками реалізації Програми є, зокрема, поліпшення фінансового стану, забезпечення сталого функціонування МКП «Покровводоканал» за рахунок надання фінансової підтримки, поповнення статутного фонду, поповнення обігових коштів для здійснення капітальних та поточних видатків.
Розділом 7 Програми передбачено, що координація розробки і реалізації заходів згідно з напрямками Програми здійснюється управлінням житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Покровської міської ради.
Контроль за виконанням Програми здійснюється заступником міського голови за напрямком, постійними комісіями з питань благоустрою, житлово-комунального господарства та енергозбереження, транспорту та зв`язку, розвитку промисловості та підприємництва і з питань соціально-економічного розвитку, планування, бюджету, фінансів, реалізації державної регуляторної політики.
Контроль за використанням бюджетних коштів, спрямованих на забезпечення виконання Програми, здійснюється у встановленому законодавчому порядку.
У розділі 6 Програми вказано, що фінансування програми здійснюється за рахунок коштів державного, обласного, місцевого бюджетів, коштів підприємств та інших джерел, не заборонених законодавством.
Орган місцевого самоврядування за поданням УЖКГ та будівництва та підприємства-балансоутримувача щорічно затверджує заходи з ремонту та утримання об`єктів та елементів благоустрою Покровської міської територіальної громади Дніпропетровської області на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган місцевого самоврядування, УЖКГ та будівництва та підприємство-балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів. Підприємство-балансоутримувач несе відповідальність за раціональне та цільове використання коштів на виконання затверджених заходів.
Також судом установлено і не заперечується учасниками справи, що Міське комунальне підприємство «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» листом від 29.07.2024 №724/3 звернулось до міського голови Покровської міської ради з проханням профінансувати кошти для здійснення статутної діяльності та поповнення обігових коштів в розмірі 2000000,00 грн. за аналогічними зверненнями МКП «Покровводоканал» звернувся до виконавчого комітету листами від 09.09.2024 №842/3 – на 4000000,00 грн; від 02.10.2024 №887/3 – 4000000,00 грн; від 06.11.2024 №1013/3 – 1634300,00 грн; від 26.11.2024 №1175/3 – 3500000,00 грн. Разом на суму 15134300,00 грн.
Кошти виконавчим комітетом згідно з листами від 29.07.2024 №725/3, від 09.09.2024 №843/3, від 02.10.2024 №888/3, від 06.11.2024 №1014/3, від 26.11.2024 №1176/3 та платіжними інструкціями від 30.07.2024 №8, від 10.09.2024 №9, від 03.10.2024 №10, від 08.11.2024 №11, від 27.11.2024 №12 були перераховані на поточний рахунок МПК «Покровводоканал», відкритий в АТ КБ «Приватбанк». У платіжних інструкціях вказано призначення платежу: внески до статутного капіталу.
Як указано вище, ревізією встановлено нецільове використання цих коштів комунальним підприємством, яким є МКП «Покровводоканал», а також установлено нецільове використання коштів на етапах планування, затвердження, перерахування цих коштів.
Проте, суд зазначає, що кошти виконавчим комітетом були перераховані на розрахункові рахунки МКП «Покровводоканал» саме на поповнення статутного капіталу.
Відповідно до наданого МКП «Покровводоканал» розрахунку (Т.2 а.с.96-97) кошти були спрямовані на оплату послуг охорони, електричної енергії, її розподілу, придбання хлору, виплату заробітної плати та відшкодування ПДФО.
При цьому, указаною вище Програмою передбачено, що відповідальність за раціональне та цільове використання коштів на виконання затверджених заходів несе підприємство-балансоутримувач, у цьому випадку МКП «Покровводоканал».
Крім того, згідно з Програмою, координація розробки і реалізації заходів згідно з напрямками Програми здійснюється управлінням житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Покровської міської ради. Контроль за виконанням Програми здійснюється заступником міського голови за напрямком, постійними комісіями з питань благоустрою, житлово-комунального господарства та енергозбереження, транспорту та зв`язку, розвитку промисловості та підприємництва і з питань соціально-економічного розвитку, планування, бюджету, фінансів, реалізації державної регуляторної політики.
Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області у вказаному переліку відсутній.
Наведене вище вказує на неправомірність вимоги органу державного фінансового контролю у зазначеній вище частині.
У п`ятому пункті вимоги вказано: забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 193, 199, 217-218, 222 Господарського кодексу України та статей 22, 611 Цивільного кодексу України шкоди (збитків) заподіяних виконавчому комітету на загальну суму 215595,32 грн внаслідок оплати завищеної вартості шин для транспортних засобів для військових, придбаних виконавчим комітетом по програмі з підтримки Збройних Сил, заходів та робіт з територіальної оборони за рахунок безпідставного включення податку на додану вартість ТОВ «Дніпрошина». У випадку неможливості забезпечення відшкодування збитків у вищезгаданому порядку, розглянути питання щодо відшкодування шкоди (збитків) з урахуванням ст.1166 Цивільного кодексу України.
На порушення вимог ч.1 ст.9 Закону №996, ст. 193 Господарського кодексу України, п.1 Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2022 №178, підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 ст.195 розділу У Податкового кодексу України ревізією встановлена зайва сплата коштів ПДВ на загальну суму 215595,32 грн внаслідок безпідставного включення ТОВ «Дніпрошина» до вартості шин для транспортних засобів для військових, придбаних виконавчим комітетом по програмі з підтримки Збройних Сил, заходів та робіт з територіальної оборони.
В акті ревізії (починаючи зі стор.65) зазначено, що з метою документального підтвердження виду, обсягу та взаєморозрахунків по видатках на програму з підтримки Збройних Сил, заходів та робіт з територіальної оборони (зокрема матеріально-технічного забезпечення підрозділів територіальної оборони) (закупівля автомобільних шин), в ході ревізії було проведено зустрічну звірку у ТОВ «Дніпрошина».
За результатами зустрічної звірки встановлено безпідставне включення до накладних податку на додану вартість в сумі 215595,32 грн. а саме: в ході зустрічної звірки встановлено, що між Виконавчим комітетом Покровської міської ради (покупець) та ТОВ «Дніпрошина» 9продавець) укладено договір, за видатками програми з підтримки Збройних Сил, заходів та робіт з територіальної оборони (зокрема матеріально-технічного забезпечення підрозділів територіальної оборони) (закупівля автомобільних шин) за кодом ДК 021:2015:343500000-5 Шини для транспортних засобів від 27.09.2023 №228.
Ціна договору становила 1293571,92 грн, в т.ч. ПДВ – 215595,32 грн (п.2.1. Договору).
Так, відповідно до п.1 постанови КМУ від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», операції з постачання товарів (запасних частин, акумуляторних батарей, автомобільних шин, охолоджуючих рідин, комплектуючих, додаткового обладнання тощо), визначених нормативними та технічними документами, для транспортних засобів (зокрема спеціальних, спеціалізованих транспортних засобів), а також пально-мастильних матеріалів Збройним Силам, Національній гвардії, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, розвідувальним органам, Міністерству оборони, Державній прикордонній службі, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерству внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Управлінню державної охорони, закладам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення національної безпеки та оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.
Зважаючи на вищевказане, Виконавчим комітетом Покровської міської ради на придбання шин для ЗСУ зайво сплачено коштів ПДВ на загальну суму 215595,32 грн (ЗФ, КЕКВ 2210, 2023, КПКВК МБ 0218240 – 215595,32 грн), що є порушенням ч.1 ст.9 Закону №996, ст.193 Господарського кодексу України, п.1 постанови КМУ від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 розділу У Кодексу.
Внаслідок допущеного порушення, яке тривало на момент ревізії, міському бюджету в особі виконкому Покровської міської ради завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 215595,32 грн.
Порушення встановлені шляхом проведення зустрічної звірки та співставлення з актами виконаних робіт, накладних та чинного законодавства.
Порушення виникло з вини працівників ТОВ «Дніпрошина», які всупереч діючому законодавству збільшили вартість шин, призначених для забезпечення потреб сил оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави на суму податку на додану вартість за ставкою 20%. В результаті чого з місцевого бюджету виконкомом Покровської міської ради було зайво сплачено ПДВ в сумі 215595,32 грн.
В ході проведення ревізії Виконавчого комітету встановлено, що на виконання Програми «Про допомогу Збройним Силам України та іншим військовим формуванням, утвореним відповідно до законодавства України, на 2022-2025 роки», затвердженої рішенням 25 сесії 8 скликання 29.06.2022 №4 (в редакції додатку 1 рішення 45 сесії міської ради 8 скликання від 27.10.2023 №9) з метою забезпечення організаційних заходів, задоволення потреб особового складу Збройних Сил України, покращення матеріально-технічної бази підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, забезпеченні підвищення їх боєздатності та покращення умов проходження служби військовослужбовцями, Виконавчим комітетом Покровської міської ради закуповувались товари для здійснення видатків по програмі підтримки Збройних Сил України на заходи з територіальної оборони за спеціальним фондом по КПКВ 0218240 «Заходи та роботи з територіальної оборони» (зокрема матеріально-технічного забезпечення підрозділів територіальної оборони), а саме, закуповувались шини для вантажних автомобілів (Код ДК 021:2015:34350000-5 Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності) з урахуванням податку на додану вартість в розмірі 20%.
Суд зазначає, що відповідно до п.1 постанови КМУ від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», операції з постачання товарів (запасних частин, акумуляторних батарей, автомобільних шин, охолоджуючих рідин, комплектуючих, додаткового обладнання тощо), визначених нормативними та технічними документами, для транспортних засобів (зокрема спеціальних, спеціалізованих транспортних засобів), а також пально-мастильних матеріалів Збройним Силам, Національній гвардії, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, розвідувальним органам, Міністерству оборони, Державній прикордонній службі, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерству внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Управлінню державної охорони, закладам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення національної безпеки та оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.
Матеріалами справи підтверджено і не заперечується учасниками справи, що між Виконавчим комітетом Покровської міської ради, як покупцем, і ТОВ «Дніпрошина», як продавцем, був укладений вказаний в акті ревізії договір про закупівлю шин для потреб Збройних сил України.
В оскаржуваній вимозі вказано, що забезпечення відшкодування шкоди на суму ПДВ у розмірі 215595,32 грн має бути здійснено відповідно до норм статей 193, 199, 217-218, 222 Господарського кодексу України та статей 22, 611 Цивільного кодексу України. У випадку неможливості забезпечення відшкодування збитків у вищезгаданому порядку, розглянути питання щодо відшкодування шкоди (збитків) з урахуванням ст.1166 Цивільного кодексу України.
У свою чергу, як уже зазначав суд, орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль виключно щодо підконтрольних установ. Його право вимоги, передбачене статтею 10 Закону № 2939-XII, може адресуватися виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.
У спірних правовідносинах підконтрольною установою є Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, який є окремою юридичною особою, тому саме йому має адресуватися вимога органу державного фінансового контролю, яким у цій справі є Східний офіс Держаудитслужби.
Проте, як установив суд, оскаржувана у цій справі вимога скерована голові іншої юридичною особи, а саме, Покровської міської ради, доказів проведення ревізії якої до матеріалів справи не надано.
Крім цього, відповідач в акті ревізії вказує, що порушення виникло з вини працівників ТОВ «Дніпрошина», а не Виконавчого комітету Покровської міської ради.
Також суд зазначає, що встановлюючи вищевказане порушення в акті ревізії контролюючим органом використано виключно дані зустрічної звірки, яка має виключно допоміжний характер і не може використовуватись, як єдиний доказ порушення.
Враховуючи, що суб`єкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності висновків, викладених у пункті п`ятому вимоги, суд робить висновок, що твердження, зазначені контролюючим органом у вказаному пункті вимоги, є необґрунтованими та безпідставними.
У пунктах 6, 7, 8, 9, 10 вимоги вказано:
забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130, 132-136 КЗпП України шкоди (збитків), заподіяних внаслідок не перерахування до місцевого бюджету коштів, які були утримані із заробітної плати працівників та скоригованого єдиного соціального внеску в поточному бюджетному періоді, а виплачені в минулому бюджетному періоді на загальну суму 28106,21 грн з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету (п.6);
забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130, 132-136 КЗпП України шкоди (збитків), заподіяних внаслідок виплати надбавки водію за ненормований робочий день без наявності підтверджуючих документів у розмірі 25% тарифної ставки на загальну суму 20078,11 грн з подальшим перерахуванням коштів в дохід місцевого бюджету. При цьому виконавчий комітет не позбавлений можливості забезпечити відшкодування виплачених коштів працівниками, яким їх виплачено, за добровільної згоди (п.7);
забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130, 132-136 КЗпП України шкоди (збитків), заподіяних внаслідок проведення перерахунку відпускних після відкликання працівника з відпустки на загальну суму 5420,09 грн з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету. При цьому виконавчий комітет не позбавлений можливості забезпечити відшкодування виплачених коштів працівниками, яким їх виплачено, за добровільної згоди (п.8);
забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130, 132-136 КЗпП України шкоди (збитків), заподіяних внаслідок оплати додаткової відпустки (щорічна соціальна відпустка як одному з батьків, що мають двох дітей віком до 15 років) без наявності документу, який підтверджує, що батько дітей не скористався відпусткою на дітей за календарний рік на загальну суму 3829,80 грн з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету. При цьому виконавчий комітет не позбавлений можливості забезпечити відшкодування виплачених коштів працівниками, яким їх виплачено, за добровільної згоди (п.9);
забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130, 132-136 КЗпП України шкоди (збитків), заподіяних внаслідок проведення фактів переплати заробітної плати в частині зайво сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого на зайво виплачену заробітну плату на суму 6343,76 грн, з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету за кодом 24060300 «Інші надходження». При цьому виконавчий комітет не позбавлений можливості забезпечити відшкодування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом коригування звітності (п.10).
У вимозі зазначено:
на порушення вимог абз.2, 3 п.43 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ ід 28.02.2002 №228, ревізією встановлено недоотримання місцевим бюджетом коштів на загальну суму 28106,21 грн внаслідок не перерахування до місцевого бюджету коштів, які були утримані із заробітної плати працівників за минулий період у поточному бюджетному періоді;
на порушення вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ревізією встановлена безпідставна виплата надбавки водію за ненормований робочий день у розмірі 25% тарифної ставки на суму 20078,11 грн внаслідок встановлення надбавки водію без наявності підтверджуючих документів;
на порушення вимог ч.1, 5 ст.9 Закону України №996-ХІУ, зайво нараховано та виплачено кошти за час відпустки на суму 5420,09 грн внаслідок непроведення перерахунку відпускних після відкликання працівника із відпустки;
на порушення вимог ч.1 ст.19 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», безпідставно нараховано та виплачено виконавчим комітетом відпусток всупереч норм законодавства на суму 3829,80 грн, внаслідок оплати додаткової відпустки згідно з розпорядженням про надання відпустки (щорічна соціальна відпустка як одному з батьків, що мають двох дітей віком до 15 років) без наявності документу, який підтверджує, що батько дітей не скористався відпусткою на дітей за календарний рік;
на порушення вимог ст.7, ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ревізією встановлено зайву сплату єдиного соціального внеску на загальну суму 6343,76 грн внаслідок виплати надбавки водію за ненормований робочий день без підтверджуючих документів, зайвого нарахування та виплату коштів за час відпустки, внаслідок додаткової відпустки (щорічна соціальна відпустка як одному з батьків, що мають двох дітей віком до 15 років) без наявності підтвердного документу від батька дитини.
В акті ревізії вказано, що наведені вище порушення були допущені головним спеціалістом з питань персоналу Виконавчого комітету Товкань О.В. (стор.40, 44 Акту), головним спеціалістом відділу бухгалтерського обліку Виконавчого комітету Баршуніною І.М. (стор.43 Акту); начальником відділу бухгалтерського обліку – головним бухгалтером Морозом Є.М. (стор.46 Акту).
Однак, суд зазначає, що згідно зі ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.
Таким чином, притягнення до відповідальності працівників віднесено до повноважень роботодавця; лише роботодавець вправі прийняти рішення про притягнення відповідальності працівників підприємства у встановленому чинним законодавством України порядку.
Оскільки відповідач під час ревізії виявив певні порушення вимог чинного законодавства України, то останній вправі вимагати від позивача розглянути питання щодо притягнення до відповідальності працівників позивача, винних у допущених порушеннях; однак остаточне рішення про притягнення або не притягнення до відповідальності працівників позивача належить саме роботодавцю.
З огляду на викладене, суд зазначає, що в акті ревізії відповідачем, всупереч наданих йому повноважень, у спосіб, що суперечить чинному законодавству, протиправно та незаконно встановлено вину конкретного працівника, що є підставою для визнання таких висновків контролюючого органу протиправними, що окремо вказує на необґрунтованість пунктів 6, 7, 8, 9, 10 оскаржуваної вимоги.
У пункті 11 вимоги вказано: забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 193, 199, 217-218, 222 Господарського кодексу України та статей 22, 611 Цивільного кодексу України шкоди (збитків) заподіяних виконавчому комітету ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 1149,90 грн через зайве включення до вартості виконаних робіт єдиного податку за ставкою 5%, з подальшим перерахуванням в дохід місцевого бюджету за кодом 24060300 «Інші надходження».
У вимозі зазначено, що на порушення вимог п.5.3.3, п.Г.10 Додатку Г «Перелік адміністративних витрат, які враховані усередненими показниками центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури», Настанови щодо визначення загальновиробничих і адміністративних витрат та прибутку у вартості будівництва ДСТУ-Н Б Д.1.1-3:2013, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.08.2013 №405; п.4.6, п.5.17, абз.4 п.5.1, п.10 Додатку 26 «Настанови з визначення вартості будівництва», затвердженої Міністерством розвитку громад та територій України від 01.11.2021 №281; п.12 Додатку 3 Методичних рекомендацій з формування собівартості будівельно-монтажних робіт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 31.12.2010 №573; ст.180, п.291.1, п.291.2 ст.291, п.297.1 ст.297 Податкового кодексу України, ревізією встановлено завищення вартості виконаних робіт з поточного ремонту на суму 1149,90 грн внаслідок зайвого включення до вартості виконаних робіт єдиного податку за ставкою 5%.
Так, відповідно до частин першої-другої статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Нормами статті 217 ГК України визначено поняття та види господарських санкцій як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання, нормами статті 218 ГК України -підстави господарсько-правової відповідальності нормами статті 218 ГК України - межі господарсько-правової відповідальності. Зменшення розміру та звільнення від відповідальності.
Норми статті 222 ГК України регулюють питання досудового порядку реалізації господарсько-правової відповідальності.
Аналізуючи статті 610-625 ЦК України, статті 216-229 ГК України слід дійти висновку, що такі за своєю суттю є правовими підставами для реалізації різних способів судового захисту, вирішення спорів та подачі різних за своєю суттю позовів.
Статтею 611 Цивільного кодексу України визначені правові наслідки порушення зобов`язання.
То ж, посилаючись на різні статті Цивільного та Господарського кодексів України, які містять різні за своєю правовою природою способи захисту прав, відповідач створив для позивача правову невизначеність.
Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі № 600/2824/23-а.
Таким чином, пункт 11 вимоги також є необгрунтованим.
Окрім наведеного вище, оскаржувана вимога містить абзац такого змісту: не допускати у подальшому порушень щодо відображення у бухгалтерському обліку отриманої благодійної допомоги за завищеною вартістю оборотних активів норм, та дотримуватись норм п.2 ч. І Наказу №44, п.12.7 Порядку №938, п.1.3, 2.1 Положення №88, ч.1, 5 ст.9 Закону №966-ХІУ на суму 53375,99 грн та проводити оцінку металобрухту, одержаного від заміни автозапчастин та оприбуткування його в бухгалтерському обліку виконавчого комітету, що є порушенням вимог ч.1, ч.5 ст.9, ч.1 ст.10 Закону №966-ХІУ, пп.2.12, п.2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 №2, п.23 Порядку списання об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2007 №1314.
Суд зазначає, що є необгрунтованим висновок органу державного фінансового контролю щодо недопущення у подальшому порушень щодо відображення у бухгалтерському обліку операцій на конкретну визначену суму, а саме 53375,99 грн, за бухгалтерськими операціями, які вже були здійсненні на цю суму.
Отже, за сукупності встановлених обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим оскаржуване рішення є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовна заява у цій справі є такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки позивачами у цій справі є суб`єкти владних повноважень, які не надали доказів понесення судових витрат, про які йде мова у ч.2 ст.139 КАС України, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області і Покровської міської ради Дніпропетровської області до Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною і скасування вимоги задовольнити.
Визнати протиправною і скасувати вимогу від 03.06.2025 №0404020-13/3440-2025 «Про усунення порушень законодавства», складену Східним офісом Держаудитслужби.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Позивач-1: Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області.
Позивач-2: Покровська міська рада Дніпропетровської області. 
Відповідач: Східний офіс Держаудитслужби.
Рішення складено 23.03.2026. 

Суддя Н.В. Кучугурна