ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 р.	Справа № 520/3668/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 р. (постановлену суддею Мельниковим Р.В.) в справі № 520/3668/23 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 382 КАС України в справі № 520/3668/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині обмеження пенсії Позивача максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати позивачеві пенсію у розмірі 86 % грошового забезпечення, визначеного за оновленою довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2021 р. № ФХ-104397, з 01.04.2019 р., здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.04.2019 р., без обмеження її граничним розміром
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 р., яке набрало законної сили, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.07.2022 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 86 % грошового забезпечення з 01.04.2019 р. та з 01.07.2022 р. без обмеження її граничним розміром; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якій заявник просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 р. у справі № 520/3668/23.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 16.02.2026 р. заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 р. та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 р. у справі № 520/3668/23.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. 
Згідно із ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 р. у справі № 520/3668/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 р. у розмірі 24782,19 грн. та з 01.02.2022 р. в розмірі 28251,70 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 р. у справі № 520/6364/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме: визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 р. на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ-104397 від 28.02.2025 р. без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 р. № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", без обмеження пенсії максимальним розміром; зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату з 01.02.2023 р. основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення № ФХ-104397 станом на 01.01.2023 р. відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262- ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 р., для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру його пенсії, без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 р. № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", без обмеження пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2025 р. у справі № 520/3668/23 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнлено частково, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 р. по справі № 520/6364/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 р. № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", застосування обмеження пенсії максимальним розміром; та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 р. № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", та без застосування обмеження пенсії максимальним розміром, прийнявши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 р. по справі № 520/6364/25 залишено без змін.
За результатами розгляду звернення позивача листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області вих. № 47030-49319/П-03/8-2000/25 ВІД 30.12.2025 р. повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 р. у справі № 520/6364/25 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № ФХ -104397 станом на 01.01.2023 р. В рішенні суду по справі № 520/6364/25 відсутні зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача без обмеження максимальним розміром пенсії. Перерахунок пенсії проведено, з урахуванням максимального розміру, але не нижче раніше призначеної пенсії. 
Заявник вважаючи, що оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 р. у справі № 520/3668/23 вирішено виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром довічно, а відповідачем умисно не виконується рішення у справі № 520/6364/25, звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу на виконання рішення суду у справі № 520/3668/23 від 27.04.2023 р. проведено перерахунок пенсії з 01.02.2022 р. без обмеження максимальним розміром, тобто, рішення у справі № 520/3668/23 виконується.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 р., зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 86 % грошового забезпечення з 01.04.2019 р. та з 01.07.2022 р. без обмеження її граничним розміром.
На виконання вищевказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 р. у розмірі 24782,19 грн. та з 01.02.2022 р. в розмірі 28251,70 грн.
Судовим розглядом встановлено, що 01.01.2023 р. проведено перерахунок пенсії на виконання судового рішення у справі № 520/6364/25. 
Тобто, позивач фактично не погоджується з правомірністю перерахунку пенсії, який здійснено на виконання судового рішення у справі № 520/6364/25, що не може бути підставою для встановлення судового контролю у справі №520/3668/23.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329, 379, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 р. по справі № 520/3668/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 16.03.2026 року