ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2-о/381/27/26
381/392/26 
Рішення
Іменем України

27 лютого 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруга А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівська міська рада Київської області, приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишова Олена Анатоліївна про встановлення факту прийняття спадщини, -

Встановив: 

23 січня 2026 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівська міська рада Київської області, приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишова Олена Анатоліївна про встановлення факту прийняття спадщини. 
Зі змісту вказаної заяви слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_2 .
Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявниця не була зареєстрована в цьому будинку, однак фактично проживала разом із батьком, а після його смерті здійснювала дії щодо управління та розпорядження спадковим майном, в тому числі і зазначеним вище будинком.
Заявниця стверджує, що батько заповіту не лишив та інших спадкоємців, крім неї не мав.
Заявниця фактично прийняла спадщину після смерті батька, однак не може оформити права на зазначене майно, зокрема, внаслідок відсутності необхідних доказів щодо прийняття спадщини.
Заявниця зверталась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишової Олени Анатоліївни у видачі свідоцтва було відмовлено.
Заявниці стверджує, що існує необхідність встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті батька, так як іншим чином встановити зазначений факт не можливо, а встановлення цього факту є необхідним для подальшої реалізації її спадкових прав.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження в цій справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання.
В судовому засідання приймала участь заявниця, яка підтримала свої вимоги та просила задовольнити заяву.
В судове засідання не з`явились заінтересовані особи, були повідомлені належним чином. 
Від Фастівської міської ради пояснень щодо причин неявки представника не надійшло.
Приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишова Олена Анатоліївна направила лист до суду, в якому просила проводити судове засідання без її участі.
Враховуючи вище наведене, суд, керуючись приписами статті 223, 294 ЦПК України, суд вирішив проводити судове засідання за відсутності зазначених вище осіб.
В судовому засідання заявниця підтримала доводи своєї заяви та додатково пояснила, що її батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Батьки заявниці розлучились. Інших спільних дітей в них не було. Батько в подальшому не одружувався та не мав інших дітей. При наймі, про інших дітей її батька заявниці не відомо.
Батько весь час до своєї смерті жив в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Батько помер в 1998 році, на момент його смерті заявниця проживала з ним та опікувалась ним, так як він сильно хворів і потребував догляду. Матір померла на 3-4 роки раніше від батька, вона проживала окремо за адресою: АДРЕСА_2 .
Заявниця пояснила, що її батько отримав зазначений вище будинок у спадщину. Батько заповіту не лишив. Після смерті батька заявниця продовжувала проживати в цьому будинку. Вона не була там прописана, однак фактично проживала.
Заявниця стверджує, що встановлення факту прийняття спадщини необхідне для подальшого оформлення прав на зазначене вище домоволодіння.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 27 лютого 2026 року до 12 години 10 хвилин.
Заслухавши пояснення заявниці та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Так, судом встановлено, що батьком ОСОБА_4 був ОСОБА_2 . Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про народження від 23 березня 1961 року, серія НОМЕР_1 та витягом № 00052455821 від 17 липня 2025 року з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а. с. 19, 21-22).
ОСОБА_2 належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 травня 1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1517 (а. с. 17-18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28 грудня 1998 року, серія НОМЕР_2 (а. с. 16).
Далі, судом не встановлено обставин, які б свідчили про існування спадкоємців за законом чи за заповітом після смерті ОСОБА_2 , крім його доньки ОСОБА_1 .
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про існування спору про право щодо спадкового майна.
Судом встановлено, що заявниця після смерті батька фактично вступила у володіння та управління спадковим майном – зазначеним вище домоволодінням, так як продовжувала в ньому проживати та в подальшому уклала договори щодо надання житлово-комунальних послуг за цією адресою (а. с. 37-40).
Заявниця, як спадкоємець першої черги за законом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, разом із тим, 08 липня 2025 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою Оленою Анатоліївною було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 12-14).
Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є неподання нотаріусу документів, що підтверджують вступ в управління та володіння спадковим майном. Крім того, нотаріус звернула увагу на те, що не підтверджується факт родинних зв`язків між заявницею та померлим спадкодавцем.
Встановивши зазначені обставини, суд вважає, що до правовідносин учасників судового розгляду підлягають застосуванню наступні правові норми.
Згідно пунктів 1, 5 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно приписів статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно роз`яснень, викладених в Рішенні КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, до вказаних відносин підлягають застосуванню відповідні положення ЦК УРСР.
Згідно частини 1, 2 статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно частини 1 статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Згідно приписів частини 1 статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно приписів пункту 5 частини 2 цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В частині 1 статті 315 ЦПК України визначений орієнтовний та невичерпний перелік фактів, які можуть бути встановленими судом за правилами окремого провадження. 
Згідно частини 2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно приписів частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Далі, суд вважає, що до вказаних правовідносин можуть бути застосованими наступні роз`яснення та релевантні правові позиції.
Так, згідно роз`яснень, викладених абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Згідно пункту 1 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.
Згідно з абзацом 1 пункту 16 цієї постанови, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (в редакції, чинній на дату відкриття спадщини), в порядку окремого провадження розглядаються заяви про встановлення факту прийняття спадщини, факту належності заповіту, перебування на утриманні, якщо при цьому немає спору про право на спадщину.
Згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВС від 25 вересня 2019 року по справі № 280/1535/16-ц, справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Згідно правової позиції, висловленої в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Далі, згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВП ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Зміст встановлених обставин справи та процитованих правових норм свідчить про наявність підстав для задоволення заяви.
Зокрема, судом встановлено, що заявниця є донькою померлого ОСОБА_2 .
У свідоцтві про народження дівоче прізвище заявниці вказане, як « ОСОБА_5 » (російською мовою), а у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян дошлюбне прізвище заявниці зазначено, як « ОСОБА_6 » (українською мовою).
В цьому випадку у суду не виникає сумнівів, що заявниця є донькою померлого спадкодавця, а різниця у написанні прізвищ, враховуючи зазначення однакової дати народження в документах, пов`язана із особливостями перекладу прізвища заявниці з російської мови та українську.
Суд зазначає, що родинний зв`язок між заявницею та її батьком підтверджений належним чином та відсутня потреба в окремому зверненні заявниці з заявою про встановлення факту родинних відносин.
Далі, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність інших спадкоємців за законом чи заповітом, як не встановлено обставин щодо наявності спору з приводу спадкового майна.
Судом встановлено, що заявниця зверталась для оформлення спадщини до нотаріуса, однак отримання свідоцтва про право на спадщину виявилось не можливим.
При цьому, встановлення факту прийняття спадщини заявницею необхідно для реалізації її спадкових прав та не пов`язано з вирішенням спору право.
Суд встановив, що заявниця після смерті батька прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння спадковим майном.
Додані до заяви докази підтверджують зазначені обставини, при цьому, суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків, клопотання про допит яких не було заявлено в судовому засіданні, так як зазначені пояснення не є джерелами доказів в розумінні частини 2 статті 76 ЦПК України, проте інші письмові докази, що наявні в матеріалах справи, є достатніми для висновку про прийняття заявницею спадщини після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.
Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 524, 529, 549 ЦК УРСР, статті 293, 315, 319, 354 ЦПК України, - 
Ухвалив:
Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Інформація про учасників справи:
Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Заінтересовані особи: Фастівська міська рада Київської області, ЄДРПОУ 34446857, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, пл. Соборна, 1.
Приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишова Олена Анатоліївна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя В.О.Самуха