ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 р. 	Справа № 440/660/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/660/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України   
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в якому просить:
скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Баранової Яни від 21.01.2026 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 79973182.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 року передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови до Харківського окружного адміністративного суду.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі №440/660/26, якою передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального, управління Міністерства юстиції України про скасування постанови до Харківського окружного адміністративного суду, тобто боржнику і яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається, що ухвала є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи.
За приписами ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Приймаючи ухвалу про передачу справи №440/660/26 суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті 25 КАС України дана справа не підсудна Полтавському окружному адміністративному суду, а її розгляд за правилами територіальної підсудності має здійснюватись окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Харків.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Статтею 25 КАС України встановлено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.
Отже, статтею 25 КАС України передбачені загальні правила визначення підсудності.
При цьому, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановленні приписами статті 287 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Особливості виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів встановлені Законом України “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII).
Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII установлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено у статті 287 КАС України та статті 74 Закону №1404-VIII, з аналізу яких випливає, що рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення сторонами виконавчого провадження можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.
Отже, критеріями визначення юрисдикції (підсудності) судів щодо справ стосовно оскарження учасниками виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ. За загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року по справі № 160/16615/23, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
З вищевказаного випливає, що підсудність (юрисдикція) спорів стосовно рішень, дій чи бездіяльності виконавців визначається в залежності від того, яким судом видано виконавчий документ. 
В межах вказаної справи позивач оскаржує постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Баранової Яни від 21.01.2026 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 79973182.
Згідно до матеріалів електронної справи, колегією суддів встановлено, що виконавче провадження ВП № 79973182 було відкрите на підставі виконавчого листа, який був виданий 18.12.2025 року Полтавським окружним адміністративним судом у справі №520/7494/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Враховуючи те, що саме Полтавський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист від 18.12.2025 року та який перебував на виконанні у державного виконавця згідно ВП № 79973182, то саме Полтавський окружний адміністративний суд, уповноважений розглядати вказаний спір.
Отже, враховуючи приписи частини першої статті 74 Закону №1404-VIII, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана адміністративна справа не підсудна Полтавському окружному адміністративному суду.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала про передачу даної справи на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду є передчасною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що розгляд такої справи належить до підсудності Полтавського окружного адміністративного суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі №440/660/26 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, в тому числі неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 по справі № 440/660/26 - скасувати.
Адміністративну справу №440/660/26 - направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій