?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 922/2281/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Липецької сільської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 (колегія суддів: Гребенюк Н. В., Слободін М. М., Шутенко І. А.) у справі
за позовом виконувача обов`язків керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації до Липецької сільської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, 2) НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії,
за участі:
прокурора - Філіпенко О. І.,
представника відповідача - Безкровного М. Г., 
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1. Виконувач обов`язків керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації (далі - адміністрація) до Липецької сільської ради, в якій просить суд усунути перешкоди державі в особі адміністрації у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом:
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою в особі Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615) на земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13,7029 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2179381063251; запис про право власності 40145497 від 14.01.2021) з припиненням речових прав Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615), та закриттям розділу 2179381063251 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13,7029 га, з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї, в тому числі речових прав Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615).
- зобов`язання Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615) повернути у державну власність в особі адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13,7029 га.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання. Оскільки спірна земельна ділянка в повному обсязі знаходиться в межах прикордонної смуги, а відтак належить до земель оборони та може перебувати виключно у державній власності, то її безпідставно вилучено з державної власності та передано до комунальної власності Липецької сільської ради.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
3. Земельна ділянка з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012, яка розташована за межами населених пунктів на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, була сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі як землі сільськогосподарського призначення.
4. Підставою для реєстрації вказаної земельної ділянки був пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України), відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
5. На підставі наказу від 07.12.2020 № 11-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020, ГУ Держгеокадастр в Харківській області передав у комунальну власність Липецької сільської ради 186 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3708,4926 га.
6. Відповідно до додатку до наказу ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 07.12.2020 № 11-ОТГ та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020, у комунальну власність Липецької сільської ради передана і земельна ділянка з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012, загальною площею 13,7029 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Липецької сільської ради з цільовим призначенням 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
7. На підставі рішення Липецької сільської ради від 02.12.2020 "Про надання згоди на прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, які розташовані за межами населених пунктів" та наказу про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність від 07.12.2020 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020, Липецькою сільською радою прийнято у комунальну власність 186 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3708,4926 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Липецької сільської ради, згідно з переліком.
8. 14.01.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Липецькою сільською радою зареєстровано право комунальної власності на підставі вищевказаних документів, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029 га (номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 40145497). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2179381063251.
9. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим" установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
10. Розпорядженням Харківської обласної адміністрації від 20.04.2016 № 138 "Про додаткові заходи щодо забезпечення дотримання прикордонного режиму в межах території Харківської області" Харківській районній державній адміністрації доручено привести у відповідність до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим" та цього розпорядження раніше видані розпорядження з питань прикордонного режиму.
11. Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 14.09.2018 № 522 "Про визначення ширини прикордонної смуги в межах території Харківської області" визначено ширину прикордонної смуги вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
12. Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 01.11.2021 № 539 "Про визначення ширини прикордонної смуги в межах території Харківської області" визначено ширину прикордонної смуги вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
13. Прокурор посилається на те, що вибуття спірної земельної ділянки з державної власності до комунальної власності відбулось незаконно, оскільки вона знаходиться в межах прикордонної смуги та відноситься до земель оборони.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
14. 21.11.2025 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення про відмову у позові.
15. Рішення суду мотивоване тим, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, встановленої шириною 30- 50 метрів вздовж державного кордону України, належать до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності. 
16. Однак розширення прикордонної смуги шляхом прийняття Харківською обласною державною адміністрацією розпорядження від 01.11.2021 № 539 не може автоматично змінювати правовий режим власності на земельні ділянки, які розташовані у межах даної прикордонної смуги, перетворювати комунальну власність у державну власність, призводити до наслідків позбавлення права комунальної власності.
17. З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов висновку про те, що вимогу прокурора про витребування землі можна розглядати лише стосовно тієї частини земельної ділянки, що накладається на 50-метрову смугу вздовж кордону. Проте долучені прокурором до матеріалів справи докази не дають можливості встановити, чи дійсно спірні земельні ділянки або їх частини розташовані у межах прикордонної смуги (зокрема, що спірна земельна ділянка входить саме у 30- 50-метрову смугу безпосередньо вздовж кордону).
18. Суд першої інстанції також зазначив, що метою подачі позову є повне виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного земельного кадастру відомостей про відповідну земельну ділянку. Тому задоволення позову у такій редакції не призведе до визнання за державою права власності на частину земельних ділянок або включення до державних реєстрів відомостей про зміну власника з комунальної на державну власність. Крім того, скасування державної реєстрації на земельні ділянки змінить їх правових статус на "несформовані земельні ділянки", що в свою чергу унеможливить передачу такої земельної ділянки позивачу, як того просить прокурор. У той же час, передача земельної ділянки від відповідача позивачу, призведе до неможливості виключення відомостей про неї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного земельного кадастру, оскільки зміниться її власник. 
19. 27.01.2026 Східний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою скасував рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 та ухвалив нове рішення про задоволення позову.
20. Апеляційний суд виходив з того, що спірна земельна ділянка в повному обсязі знаходиться в межах прикордонної смуги, а відтак належить до земель оборони та може перебувати виключно у державній власності. Зокрема, за допомогою функції "лінійка" у кадастровій карті та схем прикордонників апеляційним судом встановлено, що ділянка знаходиться на відстані 23 метрів від кордону. Це автоматично відносить її до земель оборони.
21. При цьому нерозроблення та незатвердження окремого проєкту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри (ширина) прикордонної смуги встановлені законом - від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. 
22. У цій справі відповідні розміри та ширина прикордонної смуги на території Харківської області визначено розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 14.09.2018 № 522, а спірна земельна ділянка була передана у комунальну власність вже після прийняття Харківською обласною державною адміністрацією розпорядження про розширення прикордонної смуги. 
Короткий зміст касаційної скарги 
23. Липецька сільська рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
24. Підставою касаційного оскарження сільська рада визначила пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, наполягаючи на ухваленні апеляційним судом постанови без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених:
- у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 922/2555/21, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 22.10.2022 у справі № 229/1026/21, від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17, від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 про те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 щодо визначення правового режиму земельних ділянок у межах прикордонної смуги, так і спеціального правового режиму земельних ділянок у межах прикордонної смуги шириною 30- 50 метрів уздовж лінії державного кордону для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій тощо; 
- у постановах Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 02.10.2024 у справі № 444/1011/20, від 15.01.2025 у справах № 903/1311/23 та № 903/1324/23, від 12.02.2025 у справі № 902/71/24, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц щодо віднесення земельних ділянок у межах прикордонної смуги до категорії земель оборони, для яких передбачений особливий режим використання.
25. Крім того, скаржник наполягає на порушенні апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, статей 73, 77, 76, 79, 86 ГПК України щодо порядку здійснення оцінки доказів, а також не врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2024 у справі № 916/5130/23, щодо оцінки доказів на підтвердження обставин розташування земельних ділянок у межах прикордонної смуги. 
26. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до того, що:
- апеляційний суд під час ухвалення оскаржуваного рішення безпідставно не застосував приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка передбачає надання компенсації вартості витребуваного нерухомого майна добросовісному набувачеві, не зважаючи на те, що сільська рада набула право комунальної власності на земельні ділянки на підставі пункту 24 Перехідних положень ЗК України, тобто відповідно до прямої норми закону; 
- апеляційний суд помилково прирівняв земельні ділянки, розміщені у межах прикордонної смуги, до землі оборони, а також необґрунтовано ототожнив землі, на яких розміщені військові частини або прикордонні загони, із земельними ділянками, які можуть надаватися у постійне користування в порядку, визначеному пунктом 27-1 Перехідних положень ЗК України;
- законодавцем не визначено виключний режим державної власності на земельні ділянки, розташовані уздовж лінії державного кордону, у випадку необхідності будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд;
- захист прав та інтересів держави у спірних правовідносинах, який полягає у необхідності облаштування оборонних споруд, можливий у позасудовий спосіб шляхом звернення органів Державної прикордонної служби України, Міністерства оборони України, військових частин до органів місцевого самоврядування з вимогами про передачу земельних ділянок комунальної власності у постійне користування без позбавлення права комунальної власності, як це передбачено пунктом 27-1 Перехідних положень ЗК України;
- апеляційним судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення не була надана належна оцінка допустимості доказів, наданих прокурором, оскільки надані документи в порушення вимог статті 79-1, 186 ЗК України, статті 1, 25 Закону України "Про землеустрій" не відповідають вимогам, які встановлюються до землевпорядної документації, затверджених в установленому порядку, текстових та графічних матеріалів, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, тощо.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
27. У відзиві на касаційну скаргу Харківська обласна державна (військова) адміністрація просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, наполягаючи на тому, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прикордонної смуги та відноситься до земель оборони, які можуть перебувати виключно у державній власності, що вірно встановлено апеляційним судом. 
28. У відзиві на касаційну скаргу прокурор просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, наполягаючи на правильному застосуванні апеляційним судом норм матеріального та процесуального права. Прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони та неправомірно перебуває у комунальній власності. При цьому, за доводами прокурора, оскільки спірна земельна ділянка належить до обмежено обороноздатних земель, то позовна вимога про зобов`язання її повернути у державну власність слід розглядати як негатроний позов. 
Позиція Верховного Суду
29. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
30. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
Щодо правового режиму земель оборони та розмежування статусів прикордонної смуги 
31. Позов прокурора у цій справі спрямований на відновлення порушеного права держави шляхом повернення земельної ділянки, розташованої на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, яка, на переконання прокурора, належить до земель оборони, та відповідно може перебувати виключно у державній власності, у зв`язку з чим у власності територіальної громади перебувати не може. 
32. В свою чергу скаржник звертає увагу на різне визначення та правовий режим земель оборони (частина перша статті 77 ЗК України) та земель прикордонної смуги з особливими умовами користування (частина третя статті 77 ЗК України), зазначаючи про те, що перебування земельної ділянки у прикордонній смузі (шириною до 5 км) лише накладає обмеження щодо її використання, але не створює заборону на її перебування у комунальній власності. 
33. Тому, на переконання скаржника, у разі необхідності використання спірної земельної ділянки комунальної власності в оборонних цілях з метою облаштування оборонних споруд її передача у постійне користування військових частин ДПС України здійснюється без позбавлення сільської ради права комунальної власності. 
34. Отже, основним питанням у цій справі є встановлення належності земельної ділянки площею 13,7029 га до земель оборони та законності її перебування у комунальній власності.
35. У відповідності до частин першої - четвертої статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
36. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.
37. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
38. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, серед інших, належать землі оборони.
39. У відповідності до статей 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України.
40. За приписами частин другої, третьої статті 115 ЗК України та статті 3 Закону України "Про використання земель оборони" уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.
41. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про використання земель оборони" землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.
42. Статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" встановлено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. 
43. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
44. Згідно зі статтею 23 Закону України "Про державний кордон України" у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.
45. Відповідно до частини третьої статті 77 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.
46. При цьому відповідно до змін, внесених Законом України від 24.02.2023 № 2952-IX до частини третьої статті 77 ЗК України, вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України надаються земельні ділянки шириною до 2 кілометрів. 
47. Аналогічні положення містить частина третя статті 22 Закону України "Про державний кордон України", згідно з якими у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30- 50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів. У цих межах Кабінетом Міністрів України встановлюється спеціальний прикордонний режим щодо заборони вільного в`їзду, перебування, проживання, пересування осіб і провадження робіт, не пов`язаних з обороною чи охороною державного кордону України.
48. Відповідно до Закону України "Про державний кордон України" Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим", якою установив уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації ДПС України, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень (пункт 1), а також затвердив Положення про прикордонний режим. 
49. Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2021 № 890 внесено зміни до пункту 1 постанови № 1147, згідно з якими встановлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
50. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, вирішуючи питання щодо правового режиму земель прикордонної смуги, зазначила, що землі прикордонної смуги шириною 30- 50 метрів уздовж лінії державного кордону належать до земель оборони і використовуються для забезпечення діяльності ДПС України, зокрема для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд, прикордонних знаків, просік, комунікацій та інших об`єктів. Ці землі мають особливий правовий режим, запроваджений законодавством, і використовуються з обмеженнями, передбаченими для забезпечення національної безпеки та оборони держави на кордоні. 
51. Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, встановленої шириною 30- 50 метрів вздовж державного кордону України, належать до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.
Аналогічного підходу дотримується Верховний Суд у постановах від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 02.10.2024 у справі № 444/1011/20, від 15.01.2025 у справах № 903/1311/23 та № 903/1324/23, від 12.02.2025 у справі № 902/71/24, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц, на які посилається скаржник.
52. При цьому Велика Палата у справі № 902/122/24 виснувала, що законодавство України виокремлює із прикордонної смуги (в її межах) земельні ділянки шириною 30- 50 метрів уздовж державного кордону України для облаштування та утримання лінії прикордонних інженерних споруд. Інші земельні ділянки в межах прикордонної смуги, які не використовуються для розташування прикордонної інженерної інфраструктури та не підлягають обов`язковому відведенню в постійне користування військовим частинам ДПС України, тобто мають інший правовий режим та не належать до земель оборони, можуть перебувати у комунальній та приватній власності. 
53. Таким чином, системний аналіз статті 77 ЗК України, статей 1, 2, 3 Закону України "Про використання земель оборони", а також статті 22 Закону України "Про державний кордон України" дає підстави для виокремлення двох різних правових режимів земель, прилеглих до державного кордону. 
54. По-перше, загальна прикордонна смуга, яка згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 становить завширшки до 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється спеціальний прикордонний режим (правила в`їзду, перебування, провадження робіт). Землі у межах цих 5 км можуть мати різне цільове призначення (сільськогосподарські, лісові тощо) та можуть перебувати у комунальній чи приватній власності, однак їх використання обтяжене необхідністю погодження з органами ДПС України здійснення всіх видів господарської діяльності на державному кордоні України.
55. По-друге, землі для облаштування прикордонних інженерних споруд. Відповідно до частини третьої статті 77 ЗК України та частини третьої статті 22 Закону України "Про державний кордон України" у межах прикордонної смуги виділяються земельні ділянки завширшки 30- 50 метрів уздовж лінії державного кордону, які є виключно землями оборони, що вилучені з цивільного обороту і можуть перебувати лише в державній власності. 
56. Крім того, землі для облаштування прикордонних інженерних споруд на кордоні з Російською Федерацією і Республікою Білорусь завширшки до 2 кілометрів також є виключно землями оборони, що вилучені з цивільного обороту і можуть перебувати лише в державній власності. 
57. Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 (пункт 149), згідно з яким земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена шириною 30- 50 метрів вздовж державного кордону України на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, (а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів), належать до земель оборони щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання та які можуть перебувати лише у державній власності, а отже не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.
58. Велика Палата акцентувала, що правовий статус земель оборони у зазначених межах (50 м / 2 км) виникає об`єктивно, в силу прямої вказівки закону, тобто через сам факт їх географічного розташування поблизу кордону України.
59. Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції про те, що до земель оборони, які можуть перебувати винятково у державній власності, належать лише земельні ділянки шириною 30- 50 метрів уздовж державного кордону України.
60. Такий висновок зробленим судом першої інстанції без урахування того, що за умови розташування земельної ділянки вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь, ширина таких земель оборони становить до 2 кілометрів, і в межах цієї смуги вони також можуть перебувати виключно у державній власності. 
61. Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка, що передавалася у комунальну власність, розташована на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Тобто йдеться про місцевість, яка має спільний державний кордон з Російською Федерацією.
62. Розпорядженнями Харківської обласної державної адміністрації від 14.09.2018 № 522 та від 01.11.2021 № 539 "Про визначення ширини прикордонної смуги в межах території Харківської області" визначено ширину прикордонної смуги вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим.
63. З огляду на зазначене вище нормативне регулювання, землі в межах вказаної 5-кілометрової прикордонної смуги на території Харківської області мають чітко розмежований правовий статус, який залежить виключно від їхньої відстані до лінії державного кордону.
64. Так, територія завширшки до 2 кілометрів від кордону є землями оборони в силу прямої вказівки закону, щодо яких діє імперативна заборона на передачу із державної у комунальну чи приватну власність. Натомість інші землі, які розташовані поза межами цієї 2-кілометрової оборонної зони (але входять до загальної 5-кілометрової прикордонної смуги, визначеної розпорядженням № 539), мають інший правовий режим. Вони можуть перебувати у комунальній власності територіальних громад та використовуватися за іншим цільовим призначенням, проте їх використання обтяжене обов`язковим дотриманням певних обмежень і правил прикордонного режиму (зокрема, щодо погодження господарської діяльності з органами Державної прикордонної служби України).
65. Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, встановив, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер 6325182300:01:007:0012) знаходиться безпосередньо вздовж лінії державного кордону. З викопіювання з кадастрової карти України за допомогою функції "лінійка" апеляційним судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 розташована на відстані 23 метрів від найближчої точки та менше 1 кілометру від найвіддаленішої точки до Державного кордону України.
66. Враховуючи встановлений апеляційним судом факт розташування спірної земельної ділянки на відстані 23 метрів - 1 кілометру від державного кордону, вона безумовно підпадає під правовий режим 2-кілометрової зони земель оборони. 
67. Як правильно вказав апеляційний суд, розташування спірної земельної ділянки упритул до державного кордону України з Російською Федерацією в будь-якому випадку свідчить про перебування останньої у прикордонній смузі, що зумовлює висновок про відношення такої земельної ділянки до земель оборони. 
68. Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що вся площа спірної земельної ділянки знаходиться в межах прикордонної смуги та фактично входить до складу земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги, що виключає законність набуття Липецькою сільською радою права комунальної власності на неї.
69. При цьому, апеляційний суд обґрунтовано відхилив посилання суду першої інстанції на те, що прокурор не ініціював в судовому порядку проведення експертного дослідження щодо місцезнаходження спірної земельної ділянки, оскільки загальновідомим є той факт, що селище Липці Харківської області знаходиться у зоні активних бойових дій біля державного кордону з РФ, тому сумнівним та малоймовірним є можливість проведення експертного дослідження спірної земельної ділянки в натурі. 
70. Апеляційним судом також враховано, що на вищезазначеній земельній ділянці до 24.02.2022 були наявні прикордонні інженерні споруди.
71. Доводи скаржника про порушення апеляційним судом статей 76- 79 ГПК України, з огляду на встановлення обставин справи на підставі неналежних доказів, а саме, на підставі наданих прокурором відомостей та документів, які не відповідають вимогам щодо документації із землеустрою, та є не точними, Суд відхиляє з огляду на таке. 
72. За висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2023 у справі № 454/2498/19, від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, під час надання земельної ділянки без проєкту землеустрою з встановлення прикордонної смуги потрібно здійснювати з огляду на її нормативні розміри, встановлені статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим". Якщо немає окремого проєкту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги, то це не підтверджує її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та визначені фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд. 
73. Отже, скаржник у касаційній скарзі помилково вважає, що за відсутності окремого проекту землеустрою та відповідного рішення уповноваженого органу про віднесення ділянки до земель оборони, вона може автоматично залишатися у комунальній власності в межах 2-кілометрової зони.
74. Верховний Суд зауважує, що для визнання таких земель землями оборони не вимагається прийняття органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування окремих рішень про зміну цільового призначення, виготовлення нових проектів землеустрою або здійснення перереєстрації в Державному земельному кадастрі. 
75. Тому належність спірної земельної ділянки до прикордонної смуги оборони (розташування на відстані до 2 км від державного кордону) автоматично унеможливлює дію пункту 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, на підставі якого Липецька сільська рада безпідставно зареєструвала за собою право комунальної власності, адже закон прямо забороняє перехід права державної власності на землі оборони до територіальних громад.
76. За таких обставин, оскільки землі в межах прикордонної смуги належать до земель оборони та можуть перебувати лише у державній власності, то спірна земельна ділянка незаконно передана у комунальну власність, у зв`язку з чим підлягає поверненню державі.
Щодо способу захисту
77. Предметом позову у цій справі є вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права комунальної власності Липецької сільської ради на земельну ділянку, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та про зобов`язання Липецької сільської ради повернути земельну ділянку у державну власність.
78. Задовольняючи позов у повному обсязі, апеляційний суд виходив з того, що у разі фізичного зайняття обмежено обороноздатних земель та оформлення речових прав на них відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
79. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
80. Апеляційний суд дійшов висновку, що порушені права та законні інтереси держави підлягають захисту шляхом зобов`язання Липецької сільської ради усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою та про наявність правових підстав для повного задоволення позову.
81. Верховний Суд не погоджується з такими висновками апеляційного суду та зазначає наступне. 
82. Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).
83. У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.
84. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
85. Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].
86. За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц).
87. Потрібно наголосити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)].
88. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
89. Отже, у справі, що переглядається, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
90. Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, яка прийнята за аналогічних правовідносин щодо захисту прав держави на земельні ділянки, що перебувають у межах прикордонної смуги, у якій Велика Палата зазначила, що витребування майна із чужого незаконного володіння є правомірним та ефективним способом захисту в цій справі. 
91. При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/122/24 наголосила на тому, що витребування майна із чужого незаконного володіння як правомірний та ефективний спосіб захисту в цій справі не можна застосувати щодо всієї площі земельних ділянок, таку вимогу можна розглядати лише стосовно тієї частини земельної ділянки, що накладається на 50-метрову смугу вздовж кордону.
92. Такий висновок Великої Палати є також застосовним щодо витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки, що накладається на 2-кілометрову смугу вздовж кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь. 
93. Наведене свідчить про неможливість застосування у даному випадку негаторного позову. 
94. Тому вимога прокурора про повернення земельної ділянки, якою незаконно заволоділа територіальна громада, за своєю правовою природою є вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. У такій ситуації захист порушеного права держави має здійснюватися не за правилами статті 391 ЦК України (негаторний позов), а шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі статей 387, 388 ЦК України.
95. Однак прокурором позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки не заявлено. 
96. За таких обставин обраний прокурором спосіб захисту не є належним та ефективним.
97. Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, в задоволенні позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання Липецьку сільську раду повернути земельну ділянку у державну власність - слід відмовити, адже задоволення цього позову не дозволить державі ефективно відновити володіння спірним майном.
98. Отже, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.
99. Разом з цим суд першої інстанції дійшов вірного по суті висновку про відмову в позові, однак з інших мотивів, ніж ті, що наведені у цій постанові, у зв`язку з чим мотивувальна частина рішення підлягає зміні.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
100. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішенні у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.
101. Згідно зі статтею 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
102. З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Липецької сільської ради задовольнити частково.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі № 922/2281/25 скасувати.
3. Рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/2281/25 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити в силі. 
4. Стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (код ЄДРПОУ 39969443) на користь Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615) 14 534,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги. 
5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Харківської області. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню. 
Суддя Є. В. Краснов
Суддя Г. М. Мачульський
Суддя Л. І. Рогач