Справа № 156/51/26  Провадження №33/802/204/26 	Головуючий у 1 інстанції:Федечко М. О. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
секретаря судового засідання – Галензи В.О.,
захисника – Макеєва Д.В.,
свідка – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Макеєва Д.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 21 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Ратнівським РС УДМС України в Волинській області 02.12.2016 року, уродженця с. Річиця, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.
Визначено стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Згідно з постановою судді Кобець Р.Р. 09.01.2026 року о 12:30 годині на території Поромівської ТГ, Володимирського району Волинської області, на напрямку №844 п/зн., на відстані 1500 м. до лінії ДК, гр. України ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину ДК з території України на територію Республіки Польща поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив вимогу ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України». 
Таким чином, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.
Захисник, який діє в інтересах ОСОБА_2 , перш за все просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 21 січня 2026 року, оскільки ОСОБА_2 проходить військову службу і не мав можливості своєчасно звернутися за правничою допомогою.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції захисник подав апеляційну скаргу в якій вказує на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати оскаржене рішення та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував у чому саме полягає спроба перетину державного кордону ОСОБА_2 , протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. На думку апелянта жоден із зазначених у постанові судді доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому правопорушення, наявності у нього умислу на спробу перетину державного кордону України будь-яким способом.
Акцентує увагу, що ОСОБА_2 після складення стосовно нього протоколу був призваний на військову службу та станом на зараз проходить військову службу.
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на розгляд справи не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. 
За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2 , враховуючи при цьому, що його інтереси в суді представляє захисник Макеєв Д.В.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржену постанову, приходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Враховуючи, що наведені захисником доводи щодо поновлення йому строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження, тому виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, строк на оскарження рішення місцевого суду, слід поновити та прийняти до розгляду апеляційну скаргу.
Відповідно до положень ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 7, 8 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України "Про державний кордон України", і таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.
Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана належна юридична оцінка.
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 245310 від 09.01.2026 року в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_2 діяння, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України; протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_2 від 09.01.2026 року; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 09.01.2026 року відносно ОСОБА_2 ; письмовим поясненням ОСОБА_2 ;
Наведені вище докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КпАП України, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, адміністративного правопорушення, а тому посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що наявні в матеріалах справи докази не можуть підтверджувати обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2 , апеляційний суд визнає безпідставними і до уваги не приймає.
У ході розгляду справи апеляційним судом була допитана свідок ОСОБА_1 , яка вказала зовсім іншу версію подій, які відбулися 09.01.2026, що не узгоджується з доказами, долученими до матеріалів справи, та обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_2 .
Відомості про те, що ОСОБА_1 була разом з ОСОБА_2 під час подій 09.01.2026 в матеріалах відсутні, свідок не має юридичного статусу, оскільки не вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому в протоколі про адміністративне затримання зазначено про повідомлення дівчини ОСОБА_1 про затримання ОСОБА_2 за номером телефону, а не особисто. 
З аналізу пояснень вказаного свідка вбачається, що показання є непереконливими, а враховуючи особисті стосунки ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , апеляційний суд не бере до уваги надані пояснення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники прикордонної служби були упередженими при складанні стосовно ОСОБА_2 протоколу за ознаками, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, чи були підстави для фальсифікації протоколу, обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Разом з тим під час розгляду апеляційної скарги не встановлено й будь-яких даних про застосування стосовно ОСОБА_2 незаконних методів примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів. Протокол про адміністративне правопорушення підписаний власноручно ОСОБА_2 , жодних заперечень чи зауважень він не містить. Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні логічні пояснення з приводу причин його знаходження 09.01.2026 на території Поромівської ТГ, Володимирського району Волинської області, на напрямку №844 п/зн., на відстані 1500 м. до лінії ДК, однак таких заперечень не виклав. В письмовому поясненні ОСОБА_2 вказав про намір пройти державний кордон України у зв`язку з відсутністю військово-облікових документів, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія, зокрема, озвучена свідком ОСОБА_3 , виникла вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.
Таким чином протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Між тим апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали стосовно першого протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб, у разі наявності, на їх думку, таких порушень.
Важливо зауважити, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають апеляційному суду підстави вважати, що громадянин ОСОБА_2 , мешканець с. Річиця, Ратнівського району знаходився на території Поромівської ТГ, Володимирського району Волинської області, на напрямку №844 п/зн., на відстані 1500 м. до лінії ДК, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.
Апеляційні доводи захисника не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.
З огляду на наведене вище апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_2 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, а тому, на переконання апеляційного суду, оскаржена постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана захисником апеляційна скарга - без задоволення.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.294 КпАП України,
П О С Т А Н О В И В
Поновити захиснику Макеєву Дмитру Вячеславовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Іваничівського районного суду Волинської області від 21 січня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Макеєва Дмитра Вячеславовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 21 січня 2026 року стосовно ОСОБА_2 – без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду         В.В. Гапончук