РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року 	справа № 580/192/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Янківської В.П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
08 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
1) визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №407 від 01.12.2025 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності” в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - “сувора догана”, а також, наказ в частині зменшення преміювання/додаткової винагороди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно наказу Міністра оборони України віл 07.06 2018 року № 260, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких е військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану” за грудень 2025 року у зв`язку із накладенням дисциплінарного стягнення відповідно до наказу №407 від 01.12.2025 командира військової частини НОМЕР_1 ;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошове забезпечення відповідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядовою та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану” за грудень 2025 року в повному обсязі без застосування обмеження у зв`язку із накладенням дисциплінарного стягнення відповідно до наказу №407 від 01.12.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , старшим лейтенантом, начальником речової служби тилу логістики ВЧ НОМЕР_2 . Наказом № 407 від 01.12.2025 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності; дисциплінарним проступком визначено – проявив низьку виконавчу дисципліну, а саме знаходячись у добовому наряді не надав відповідь про залучення техніки до виконання завдань; накладено дисциплінарне стягнення у вигляду Суворої догани. Позивач вважає, що спірний наказ має абсолютно неправомірні підстави і причини притягнення позивача до відповідальності.
Ухвалою суду від 13.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Обгрунтовуючи свою позицію представник відповідача зазначив, що спірний наказом командира ВЧ НОМЕР_1 27.11.2025 особисто оголошено ст. лейтенанту ОСОБА_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення Сувора догана. Та відповідно до п.1,3 абз. 4,5 п. 4 розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, який затверджений наказом МОУ від 07.06.2018 № 261 ( далі – Порядок 261) командир ВЧ здійснює преміювання в зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення ( за місяць, у якому до ВЧ надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.
06.02.2026 Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просить позов задовольнити повністю.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі по тексту - Статут № 548-XIV).
Відповідно до статті 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями статей 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.
Спеціальним нормативним актом у сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі по тексту - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно до вимог статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно зі статтями 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Відповідно до частини 1 статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Пунктом 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.
Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Натомість, даним Порядком, а саме Розділом 2 пунктом 2 абзацем 3, передбачено, що Службове розслідування не призначається: якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що провадження службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку не є обов`язковим. Службове розслідування проводиться лише з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Тобто, призначення службового розслідування є правом командира, а не його обов`язком.
Крім того, слід вказати, що відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.
Відповідно до статті 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Також, аналогічні положення містяться в пункті 4 Розділу VІ Порядку, в якому зазначається, що якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Частиною 3 статті 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 виконує з перших днів повномасштабного вторгнення бойові завдання з відсічі збройної агресії з боку російської федерації на різних відтинках лінії зіткнення з противником у зв`язку з чим як структурні підрозділи військові частини, що безпосередньо виконують бойові завдання, так і інші її служби зазнають постійних обстрілів й задля збереження життя та здоров`я військовослужбовців змушена розосереджувати особовий склад. Так, створені ОКП, ТКП, ТПД підрозділів, де відповідно до Статуту внутрішньої служби несуть бойові чергування чергові зміни пунктів управління сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування. Тимчасовий командний пункт (ТК) створений відповідно до бойового розпорядження командира Ч НОМЕР_1 від 17.10.2025 № 3730КПдск. Призначення військовослужбовців до чергових змін в умовах воєнного стану здійснюється на підставі бойового наказу командира ВЧ.
Так, командиром видано бойовий наказ від 26.11.2025 № БН 2/339дск, згідно з яким командир наказав приступити до виконання бойового завдання з 17:00 26.11.2025 по 17:00 27.11.2025 та призначив оперативних Черговим ТКП – старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу логістики військової частини.
Згідно з Книгою прийому передачі наряду, за 26.11.2025 та 27.11.2025, позивач 26.11.2025 чергування прийняв, а 27.11.2025 чергування здав.
Згідно з поясненнями оперативного чергового ОКП – старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 26.01.2026: « 26.11.2025 під час приймання наряду, заступаючи у добовий наряд оперативним черговим ОКП ВЧ мені стало відомо про отримання молодшим сержантом ОСОБА_3 та солдатом ОСОБА_4 вантажного автомобіля (Сканія мультиліфт). В той же час (26.11.2025) оперативним черговим ТКП ст. лейтенант ОСОБА_1 , який повідомив мені за допомогою месенджера «СІГНАЛ» про прийняття наряду та доповів про порядок ТКП та наявність автотранспорту крім автомобіля Фольцваген транспортер, який перебуває (н.п. XXXXXXXX)». Така доповідь оперативного чергового частини від чергового по ТКП говорить про наявність усіх транспортних засобів, навіть тих, які отримані військовою частиною (якї ще не мають військового номеру) та рухалися до військової частини територією України, окрім визначеного ТЗ Фольцваген транспортер. Тобто ст. лейтенант ОСОБА_1 , здійснив доповідь про відсутність лише автомобіля Фольцваген транспортер. Натомість, якщо техніки не було на території підрозділу, то значить вона залучена до виконання бойових завдань. Отримання військовою частиною військового майна 25.11.2025 «Бортовий інший SCANIA P124 CB6x6HZ360 (з системою мультиліфт вантажною платформою та бортами) підтверджується нарядом від 23.12.2025 № 5412, актом технічного стану військового майна від 25.11.2025 № 5460, де матеріально-відповідальною особою, яка приймає на відповідальне зберігання військове майно значиться солдат ОСОБА_5 , водій - заправник автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення ВЧ. Таким чином, пояснення оперативного чергового ОКП ст. л-та ОСОБА_2 співпадають з фотофіксацією екрану листування за 26.11.2025, штатного персонального комп`ютеру з робочого місця оперативного чергового ОКП та в з документами про отримання 25.11.2025 військового майна.
Тобто, старший лейтенант ОСОБА_1 бувши посадовою особою, яка несла бойове чергування, внаслідок недбалого ставлення до військової служби, бувши обізнаним про отримання військового майна, здійснив доповідь про відсутність залученої до виконання завдань техніки окрім автомобіля Фольцваген, тобто надав доповідь із недостовірною інформацією, а саме не зазначив, що вантажний автомобіль «Бортовий інший SCANIA P124 CB6x6HZ360 (з системою мультиліфт вантажною платформою та бортами) разом із відрядженим особовим складом, не прибув до ТКП, автопарку або до підрозділів логістики.
Відповідно до Інструкції чергового тилового командного пункту військової частин НОМЕР_1 (далі - Інструкція), черговий ТКП військової частини НОМЕР_1 : відповідає за (п.6) ведення обліку сил та засобів, які залучаються до охорони та оборони ТКП; зобов`язаний під час несення чергування: (п.8) здійснювати у встановлений час доповіді, тричі на добу з 04:30год. по 05.00год., з 16:30год. по 17:00год. та з 21:30год. по 22:00год. оперативному черговому ОКП військової частини НОМЕР_1 про стан справ у логістиці військової частини; (п.15) володіти інформацією щодо автомобільної техніки та особового складу логістики, який виїхав за межі гарнізону у службових справа (відрядження) (марка автомобіля, військовий номер, ПІБ та звання водія, ПІБ та звання всього особового складу, який вибув у службових справах). Здійснювати контроль за перебігом службових відряджень.
Бойове чергування здійснюється у добовому наряді. Обов`язки чергового тилового командного пункту військової частини НОМЕР_1 , які передбачено Інструкцією тотожні обов`язкам Чергового частини. Під час несення бойового чергування на ТКП черговий повинен виконувати обов`язки, які передбачено інструкцією та ст. 295 Статуту внутрішньої служби збройних сил України.
Відповідно до п. 2 розділу I наказу Центрального управління Служби безпеки України від 23.12.2020 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2021 за № 52/35674, бойове чергування - особливий вид чергування спеціально призначених сил та засобів Збройних Сил, постійно готових до виконання завдань, що виникають раптово, своєчасного передавання наказів, команд, розпоряджень на приведення Збройних Сил у вищі ступені бойової готовності, забезпечення керування ними під час підготовки та ведення бойових дій, оборони повітряного простору і захисту державного кордону від агресії.
Так відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця покладено обов`язок додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів ЗСУ, не допускати самому і стримувати товаришів по службі від негідних вчинків, зміцнювати військове товариство.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Вимогами ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: - наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; - наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; - забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
В ст.84, ст.87 Дисциплінарного статуту ЗСУ зазначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Натомість, як слідує з матеріалів судової справи, у спірному наказі у пункті 12 вступної та мотивувальної частини детально описані склад проступку, юридичні та фактичні підстави дисциплінарної відповідальності.
З огляду на заявлені позовні вимоги, предметом даного судового розгляду є: правомірність прийнятого оскаржуваного наказу відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури; дотримання/недотриманням процедури проведення службового розслідування.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем проігноровані вимоги Дисциплінарного статуту ЗСУ, Статуту внутрішньої служби ЗСУ, та Інструкції чергового тилового командного пункту військової частини НОМЕР_1 . та правильно зроблений висновок відповідачем, що ст. лейтенант ОСОБА_1 проявив низьку виконавчу дисципліну, а саме знаходячись у добовому наряді не надав відповідь про залучення техніки до виконання завдань.
З огляду на викладене, відповідач довів обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за яке його правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 22 червня 2023 року у справі №380/12332/20, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.
За наведених обставин, спірний наказ є таким, що виданий відповідачем відповідно до наведених норм чинного законодавства та на підставі належних, достовірних та допустимих доказів та встановлених обставин справи.
Таким чином, спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 №407 від 01.12.2025 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді суворої догани сформований у межах компетенції та з врахуванням військового стану в Україні, вина позивача доведена належними та допустимими доказами, а тому спірний наказ є правомірним та обґрунтованими.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії – нарахувати та вплатити грошове забезпечення за грудень 2025 року в повному обсязі без застосування обмеження у зв`язку із накладенням дисциплінарного стягнення відповідно до наказу № 407 від 01.12.2025 - є похідною вимогою, і оскільки спірний наказ визнаний судом правомірним, тому в цій частині слід відмовити..
Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що відповідачем надано належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження своїх доводів та тверджень, у той час як позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Отже, за сукупності вказаних обставин доводи позивача не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:
Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА