РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Рівне	Справа №460/9784/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач), у якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії №172850032433 від 14.05.2025; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно зі статтею 12 розділу ІІ Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991, в редакції від 15.07.2021, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Оскільки позивач досягла повних 55 років та мала трудовий стаж більше 20 років, вона на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася із заявою щодо призначення пенсії за віком. Позивач отримала рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії № 172850032433 від 14.05.2025. Позивач вважає, що дія ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» порушує її права як громадянки України. Покликаючись до статті 22 Конституції України, позивач зазначила, що на початку своєї трудової діяльність вона розраховувала мати пенсію за віком в 55 років, згідно з існуючими на той час законами України; а дія Закону, на який спирається Пенсійний фонд в відмові у призначення пенсії, звужує зміст та обсяг її прав. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду у складі судді Махаринця Д.Є. від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийнято рішення, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного пенсійного віку. При цьому було враховано, що на день подання заяви про призначення пенсії вік позивача становить 55 років. Зазначив, що з часу набрання чинності Законом України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» більшість положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність, у зв`язку з чим державні пенсії, у тому числі і пенсії по інвалідності, пенсії за віком, призначаються на підставі Закону № 1058 і на підставі цього ж Закону здійснюється перерахунок цих пенсій. Таким чином, основним законом у сфері пенсійного забезпечення є Закон №1058, тому у відповідача були відсутні підстави при розгляді заяви позивача та доданих документів для застосування положень Закону №1788. Оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 14.05.2025 № 172850032433 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідач вважає правомірним, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2025 справу №460/9784/25 передано для розгляду судді Дорошенко Н.О.
Ухвалою суду у складі судді Дорошенко Н.О. від 17.09.2025 адміністративну справу №460/9784/25 прийнято до провадження.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та проживає за зареєстрованим 23.06.2021 місцем проживання в м. Рівному, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 18.03.1997 Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області.
06.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
Подану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Миколаївській області.
ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 14.05.2025 №172850032433 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. При цьому пенсійний орган вказав, що пенсійний вік відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявниці 55 років.
Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі – Закон №1058-ІV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 року; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).
Згідно з матеріалами судової справи, вік позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком становить 55 років, що з урахуванням ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком в 2025 році.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається до положень ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), у зв`язку з чим вважає, що по досягненню 55 років та наявності понад 20 років страхового стажу у неї наявне право для призначення пенсії за віком.
Так, відповідно до ст. 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Разом з тим, як вже зазначалося судом, 01.01.2004 набрав чинності Закон №1058-ІV.
У преамбулі Закону №1058-ІV зазначено, що цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. 
Згідно зі ст. 5 Закону №1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ч. 1).
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування (ч. 2).
За змістом пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 17.11.2005 № 3108-IV, який набрав чинності 13.12.2005, внесено зміни до пункту 15 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, доповнено його абзацами другим і третім такого змісту: 
«Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. …».
Враховуючи зазначене вище нормативно-правове регулювання, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 12 Закону №1788-XII, оскільки положення Закону №1788-XII діють виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на час набрання чинності відповідними змінами вже мали необхідний стаж та вислугу.
В матеріалах судової справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач має право на пенсію за вислугу років; позивач на такі обставини також не вказує і їх наявністю позовні вимоги не обґрунтовує. Отже наявність/відсутність у позивача права на пенсію за вислугу років не є спірним в цій справі.
Водночас, основним законом, за яким здійснюється призначення та нарахування пенсії, зокрема, пенсії за віком, є Закон №1058-ІV, а інші нормативно-правові акти застосовуються тільки в частині, що не суперечить цьому Закону. У даному випадку положення Закону №1788-XII суперечать положенням Закону №1058-ІV, а тому для вирішення спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Закон № 1058-IV.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 11.03.2025 у справі № 300/3897/23.
Враховуючи викладене, беручи до уваги положення статті 26 Закону №1058-ІV, слід дійти висновку, що позивач набуде право на призначення пенсії за віком в 60 років та за наявності страхового стажу на момент виникнення права на пенсію не менше 35 років.
Разом з тим, як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком (06.05.2025) досягла віку 55 років 0 місяців 11 днів.
Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досягла необхідного віку для призначення їй пенсії за віком, то відповідно до вимог чинного законодавства України вона не набула права на призначення такої пенсії.
Суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що застосування відповідачем статті 26 Закону №1058-ІV звужує зміст та обсяг її прав. Суд зазначає, що до правового регулювання спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, чинне та релевантне на час виникнення відповідних правовідносин. Право на пенсію законодавець пов`язує не з початком трудової діяльності особи, а з настанням відповідних визначених законом обставин та умов за результатами такої діяльності. Тому у позивача об`єктивно відсутні підстави вважати, що вона набуде право на пенсію за віком в 55 років, оскільки на момент досягнення позивачем такого віку чинне законодавство визначає умову призначення пенсії за віком - досягнення 60 років. 
Також суд зауважує, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які відомості про те, що у позивача наявні підстави для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку і позивач на такі обставини не вказує.
За встановлених обставин, суд доходить висновку, що в межах спірних правовідносин права на пенсію за віком позивач не має. Отже рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії є правомірним.
Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень призначити пенсію позивачу (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав позивача, за захистом яких вона звернувся до суду, тобто встановлення судом протиправності рішень, дій, бездіяльності відповідача (за основною вимогою), які у даному випадку відсутні.
З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.
Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул.Морехідна, 1, м.Миколаїв, 54020. ЄДРПОУ/РНОКПП 13844159) 
Повний текст рішення складений 18 лютого 2026 року.

Суддя       Н.О. Дорошенко