Справа № 331/5403/25
Провадження № 2/331/639/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Запоріжжя 
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
за участю секретаря - Постарнак М.М.,
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом Запорізького обласного центру зайнятості (місцезнаходження: 69126, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. № 56 «а») до ОСОБА_1 (місце реєстрації: місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце мешкання: АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:
16.09.2025 р. до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Запорізького обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, що були виплачені, як допомога по безробіттю за період з 01.09.2022 по 13.09.2022 р. в розмірі 4 296,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.10.2021 ОСОБА_1 подав до Бердянського міськрайонного центру зайнятості заяву про надання статусу зареєстрованого безробітного. Наказом від 25.10.2021 № НТ211025 відповідачу надано статус безробітного, призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 25.10.2021 по 19.10.2022. Наказом від 03.10.2022 № ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю з 14.09.2022, за його заявою у зв`язку з проходженням військової служби. За результатами проведеного розслідування страхового випадку встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку як безробітний, з 01.09.2022 почав проходити військову службу. Наказом директора Бердянського міськрайонного центру зайнятості від 09.03.2023 № 1 було прийнято рішення про відшкодування ОСОБА_1 матеріального забезпечення за період з 01.09.2022 по 13.09.2022 у розмірі 4 269,75 грн. Претензія про добровільне повернення виплаченої допомоги по безробіттю, відповідачем не задоволена.
У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізького обласного центру зайнятості кошти в сумі 4 269,75 грн. та судовий збір.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. (а.с. 32-33)
30 грудня 2025 року через Електронний кабінет відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення проти позовних вимог, в яких зазначено, що 15.09.2022 він був призваний на військову службу. В цей же день про це було повідомлено позивача. 18.09.2022 ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Отже підстав для задоволення позову немає. (а.с. 74-75)
Представник позивача надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, заперечення відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 25.10.2021 ОСОБА_1 подав до Бердянського міськрайонного центру зайнятості заяву про надання статусу зареєстрованого безробітного. Наказом від 25.10.2021№ НТ211025 відповідачу надано статус безробітного, призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 25.10.2021. (а.с. 18) 
З 18.09.2022 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджуєтьсядовідкою № НОМЕР_2 від 24.11.2025.(а.с. 80) 
Наказом від 03.10.2022 № ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю з 14.09.2022 за його заявою у зв`язку з проходженням військової служби. (а.с. 18 зв.)
Спеціалістами Бердянського міськрайонногоцентру зайнятості проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття, за результатами якої складено акт від 07.03.2023 № 5, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку як безробітний, з 01.09.2022 почав проходити військову службу. (а.с. 19)
Наказом директора Бердянського міськрайонного центру зайнятості від 09.03.2023 № 1 було прийнято рішення про відшкодування ОСОБА_1 матеріального забезпечення за період з 01.09.2022 по 13.09.2022 у розмірі 4 269,75 грн. (а.с. 23)
За розрахунком позивача сума допомоги по безробіттю, яка підлягає поверненню ОСОБА_1 за період з 01.09.2022 по 13.09.2022, складає 4 296,75 грн.(а.с. 22)
Відповідну претензію про добровільне повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю надіслано 24.05.2022 на адресу відповідача (а.с. 24).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної, фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тлумачення вказаної статті свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге,у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.
Отже, з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів, повинен довести цю обставину.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21.
Як вбачається з довідки № 32606 від 24.11.2025, старший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з 18.09.2022, а нарахування допомоги по безробіттю здійснювалося до 13.09.2022.
Матеріали справи не містять доказів отримання доходів ОСОБА_1 у період з 01.09.2022 по 13.09.2022. 
Виходячи з вищевказаного, позивачем не доведено факту недобросовісності з боку відповідача, а отже, позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В : 

В задоволенні позову Запорізького обласного центру зайнятості (місцезнаходження: 69126, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. № 56 «а», ЄДРПОУ 03491412) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце мешкання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Повне рішення складено 25 лютого 2026 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва