ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/4699/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 №168 за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024 р.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, збільшеної до 100000 гривень, за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення за висновком військово-лікарської комісії.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 23.09.2023 р. отримав вибухове поранення, пов`язане із захистом Батьківщини від збройної агресії російської федерації та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку із чим набув право на отримання додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000 гривень пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення, зокрема за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024. З вказаного приводу позивач зазначає, що 28.03.2025 р. та 17.07.2025 р. подав рапорти до відповідача з проханням здійснити перерахунок додаткової грошової винагороди за вказаний період, однак відповіді не отримав. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач зазначив, що на підставі наданих позивачем доказів не підтверджено право на отримання додаткової грошової винагороди за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024. З вказаних підстав, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.
Ухвалами суду від 14.11.2025 р., 08.01.2026 р., 17.02.2026 р. витребувано у Військової частини НОМЕР_1 додаткові докази та інформацію. 
23.03.2026 р. до суду надійшли від відповідача витребувані додаткові докази.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 та подав 28.03.2025 р. і 17.07.2025 р. подав рапорти до відповідача з проханням здійснити перерахунок додаткової грошової винагороди за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення за висновком військово-лікарської комісії. (а.с. 13).
До вказаних рапортів позивачем було додано: первинну медичну картку форми 100 від 23.09.2023 р.; довідку про обставини травми №693/7913 від 02.10.2023 р.; довідку ВЛК №189 від 29.02.2024 р.; довідку ВЛК №640 від 05.07.2024 р.; довідку ВЛК №1070 від 03.09.2024 р.; витяг з протоколу засідання штатної ВЛК №1457 від 27.02.2025 р.; виписку з КНП «ЗОКЛ» від 27.09.2023 р.; виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) від 29.09.2023 р., 25.10.2023 р., 15.11.2023 р., 06.12.2023 р., 29.12.2023 р., виписку – епікриз №1368 від 30.01.2024 р.; виписку - епікриз №2639 від 29.02.2024 р.; довідки ВЛК №149 від 11.01.2024 р., №189 від 29.02.2024 р.; виписку – епікриз №8611 від 17.04.2024 р.; довідку ВЛК №361 від 17.04.2024 р.; посвідчення про відрядження №Ч-68 від 18.05.2024 р.; виписку – епікриз №15538 від 05.07.2024 р.; довідку ВЛК №640 від 05.07.2024 р.; виписку №2001 від 03.09.2024 р.; довідку ВЛК №1070 від 03.09.2024 р. (а.с. 14-55)
На виконання вимог суду відповідачем було надано копію наказів командира військової частини НОМЕР_1 : від 29.02.2024 р. №60 про вибуття позивача у відпустку за станом здоров`я з 29.02.2024 р. по 29.03.2024 р.; від 05.07.2024 р. №203 про вибуття позивача у відпустку для лікування після поранення з 05.07.2024 р. по 03.087.2024 року. (а.с. 97).

Мотивувальна частина

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також - Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом ч. 2 ст. 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із ч. 6 ст. 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до положень п. 1 та п. 2 Порядку №260 грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_2 (далі - військові частини).
Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з абз. 2 та абз. 3 п. 9 Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до п. 11 Порядку №260 у разі змін розмірів (норм) щомісячних основних або додаткових видів грошового забезпечення під час проходження військової служби (у тому числі під час відряджень, відпусток, навчання, звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, перебування на лікуванні в лікарняних закладах та розпорядженні тощо) здійснюється перерахунок грошового забезпечення з дня, з якого відбулися відповідні зміни, за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні за періоди цих змін.
Згідно з абз. 3 п. 2 розділу ХХХІ Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які не використали до вибуття на лікування щорічну основну відпустку, виплачується за час такої відпустки.
Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що за період перебування позивача на лікуванні внаслідок отриманого поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, у тому числі під час відпусток для лікування у зв`язку з хворобою відповідач був зобов`язаний нараховувати грошове забезпечення, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення. 
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Також пункт 1 Постанови №168 установлено, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.
Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Суд звертає увагу, що визначення потреби військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.
Таким чином, у разі наявності висновку ВЛК про потребу продовження відпустки за станом здоров`я нормами Порядку №260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини, а саме видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постанові від 16.05.2024 р. по справі №520/16191/23. 
Матеріалами справи підтверджено, що позивач 23.09.2023 р. отримав вибухове поранення, пов`язане із захистом Батьківщини від збройної агресії російської федерації та перебував у 2023-2024 роках на лікуванні в закладах охорони здоров`я. 
При цьому, позивач подав 28.03.2025 р. та 17.07.2025 р. рапорти до відповідача з проханням здійснити перерахунок додаткової грошової винагороди за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення за висновком військово-лікарської комісії. До вказаних рапортів позивачем було додано: первинну медичну картку форми 100 від 23.09.2023 р.; довідку про обставини травми №693/7913 від 02.10.2023 р.; довідку ВЛК №189 від 29.02.2024 р.; довідку ВЛК №640 від 05.07.2024 р.; довідку ВЛК №1070 від 03.09.2024 р.; витяг з протоколу засідання штатної ВЛК №1457 від 27.02.2025 р.; виписку з КНП «ЗОКЛ» від 27.09.2023 р.; виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) від 29.09.2023 р., 25.10.2023 р., 15.11.2023 р., 06.12.2023 р., 29.12.2023 р., виписку - епікриз №1368 від 30.01.2024 р.; виписку - епікриз №2639 від 29.02.2024 р.; довідки ВЛК №149 від 11.01.2024 р., №189 від 29.02.2024 р.; виписку – епікриз №8611 від 17.04.2024 р.; довідку ВЛК №361 від 17.04.2024 р.; посвідчення про відрядження №Ч-68 від 18.05.2024 р.; виписку – епікриз №15538 від 05.07.2024 р.; довідку ВЛК №640 від 05.07.2024 р.; виписку №2001 від 03.09.2024 р.; довідку ВЛК №1070 від 03.09.2024 р. 
Судом встановлено, що відповідно до копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 29.02.2024 р. №60 та від 05.07.2024 р. №203 позивач у період з 29.02.2024 р. по 29.03.2024 р. та з 05.07.2024 р. по 03.08.2024 р. перебував у відпустці для лікування після поранення. При цьому, про потребу відпустки для лікування внаслідок хвороби (тяжкої травми, отриманої 23.09.2023 р.) вказано у довідках ВЛК від 29.02.2024 р. №189 та від 05.07.2024 р. №640 (з урахуванням витягу з протоколу засідання штатної ВЛК ЦВЛК ЗС України від 27.02.2025 р. №1457). Тяжке поранення позивача підтверджується довідкою ВЛК №1070 від 03.09.2024 р. 
Таким чином, на підставі матеріалів справи підтверджено право позивача на отримання виплати додаткової грошової винагороди, збільшену до 100000 грн, зокрема, за період перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (внаслідок тяжкого поранення) з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024. Поряд із цим, відповідачем не надано суд доказів на підтвердження здійснення позивачу доплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, збільшеної до 100000 гривень, за вказаний період.
Таким чином, суд встановив, що відповідачем допущено бездіяльність в частині нарахування позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 та відповідно до Порядку № 260 за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024 р.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи суду дійшов висновку, що відповідачем не доведено суду правомірність бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному обсязі додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168 за період з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024 р. При цьому, суд встановив, що у вказаний період позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (внаслідок тяжкого поранення) за висновком військово-лікарської комісії. Таким чином, позовна вимога зобов`язального характеру підлягає задоволенню, з урахуванням вказаних висновків суду.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, суд не вирішує питання про відшкодування вказаних судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд –

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 №168 за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024 р.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, збільшеної до 100000 гривень, за період перебування у відпустці для лікування після поранення за висновком військово-лікарської комісії з 29.02.2024 по 29.03.2024 та з 05.07.2024 по 03.08.2024.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання. 

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_3 );
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Т.М. Брезіна