Пересипський районний суд міста Одеси Справа № 523/4330/26
Провадження №1-кп/523/1317/26
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
 
11.03.2026 
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , 
розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за №12026167490000055 від 13.02.2026 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яна Балка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженої, офіційно не працевлаштованої, маючої на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої:
-28.11.2024р. Вознесенським міськсудом Миколаївської області за ч.4 ст.185 КК України до 5р. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на строк 3р.; 
-22.09.2025р. Хаджибейським райсудом м. Одеси за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до 5р 1 міс. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на строк 3р. (вирок не набрав законної сили, апеляційний розгляд справи призначено на 29.04.2026р. ; 

обвинуваченої у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок за встановлених органами дізнання наступних обставин.
12.02.2026р., приблизно о 18год. 30хв., ОСОБА_4 тримаючи в руці камінь, прийшла на другий поверх будинку АДРЕСА_3 , де мешкає раніше знайомий їй ОСОБА_5 , якого покликала до коридору загального користування та де між ними виник словесний конфлікт. В ході зазначеного словесного конфлікту, у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклої неприязні, виник протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . З метою реалізації свого протиправного умислу, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи кримінально-протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, Тернущак наблизилась до ОСОБА_5 та умисно завдала йому не більше чотирьох ударів каменем по обличчю, в результаті чого, потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синця на нижній повіці правого ока, садна в області спинки носа, синця на верхній та нижній повіках лівого ока, а також синця в ділянці червоної облямівки нижньої губи по центру, які як окремо так і разом не були небезпечними для життя, мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критеріям згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України за №6 від 17 січня 1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №12026167490000055 від 13.02.2026, вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України. 
За вимогами частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом дізнання обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Відповідно до заяви від 26.02.2026р., потерпілий ОСОБА_5 не заперечує щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, без його участі. Потерпілому також роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України, у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставі розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті дізнання обставини.
Згідно заяви від 26.02.2026р., ОСОБА_4 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , беззаперечно визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а також згідна із встановленим дізнанням обставинами та розглядом обвинувального акту за її відсутності.
Тернущак роз`яснено зміст встановлених у результаті дізнання обставин, а також те, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені дізнанням обставини. ОСОБА_4 згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_4 , її згоду із встановленими в результаті дізнання обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за її відсутністю підтвердив захисник - адвокат ОСОБА_6 .
За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, доведена в повному обсязі.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 є особою раніше судимою, скоїла кримінальне правопорушення в період випробування, скоїла кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, офіційно не працевлаштованої, маючої постійне місце реєстрації та проживання. 
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , яка є особою раніше судимою, скоїла кримінальне правопорушення в період випробування, скоїла кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, офіційно не працевлаштованої, маючої постійне місце реєстрації та проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, з метою запобігання вчиненню обвинуваченою нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останньої можливе без її ізоляції від суспільства із призначенням покарання у виді громадських робіт, а також приймаючи до уваги вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню під час невідбутого покарання за вироком Вознесенського міського суду Миколаївської області від 28.11.2024р., суд із врахуванням вимог ст.71 КК України вважає за необхідне визначити остаточне покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки. 
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді позбавлення волі, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.110, 373-374, 382 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
Відповідно зі ст.71 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Вознесенського міського суду Миколаївської області від 28.11.2024р., та з урахуванням вимог ст.72 КК України, за якою за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів. 
Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_3 обрати у вигляді особистого зобов`язання, після чого змінити на тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту її затримання, виконання вироку в цій частині покласти на СД відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області. 
Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1