ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 643/9752/21
провадження № 22-ц/818/2195/26
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Пилипчук Н.П., Савенко М.Є.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»
відповідач – ОСОБА_1 
третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»
розглянувши у розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Шелудько Оксани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року у складі судді Тимош О.М.
ВСТАНОВИВ:
В травні 2021 року акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" ( надалі Банк) звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за комплексним договором про надання банківських послуг №5336785 від 20 листопада 2018 року у розмірі 69 473 грн 48 коп, з яких: 48 737 грн 08 коп – заборгованість по простроченому кредиту, 3956 грн 52 коп – заборгованість по прострочених процентах, 16 779 грн 68 коп – заборгованість по простроченій комісії та судові витрати у розмірі 2270 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-згоду на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (УДБО). 20 листопада 2018 року між сторонами у справі укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг №РКО-5336785 та кредитний договір №22030000096263. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала грошові кошти у розмірі 49 600 гривень строком на 60 місяців, з оплатою процентів в розмірі – 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних – за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% від суми кредиту. Однак умови договору відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30 квітня 2021 року утворилася заборгованість вищезазначеному розмірі. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість станом на 30.04.2021 за кредитним договором №№22030000096263 від 20 листопада 2018 року у розмірі 69 473,08 грн та 2270,00 грн судового збору.
Рішення вмотивовано тим що, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. Відповідач була ознайомлена з умовами кредитного договору та отримала кредитні кошти, що зокрема підтверджується наявною у матеріалах справі випискою по особовому рахунку. Водночас, всупереч умовам кредитного договору, не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданого їй кредиту в установлені строки, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитними договорами, яка обґрунтовано визначена позивачем станом на 30.04.2021 у загальному розмірі 69473,48 грн, тому підлягає стягненню з відповідача.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Позивачем не доведено, що відповідач згодний і ознайомлений саме з тими умовами нарахування заборгованості, відсотків, та іншими істотними умовами договору кредиту, що визначені в паспорті споживчого кредиту та в Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів, що не були підписані відповідачем. Надані позивачем розрахунки заборгованості не містять чіткого обґрунтування за який час, яка відсоткова ставка і що саме було зараховано в наданий розрахунок. Окрім наданий Банком розрахунок заборгованості є виключно внутрішнім документом фінансової установи та не підтверджується належними доказами. Крім того апелянт заперечує проти стягнення нарахованої банком комісії з огляду на те що відповідно до законодавства та усталеної судової практики нарахування комісії Банком є неправомірним.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 20.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою укладання кредитного договору та отримання грошових коштів, у зв`язку з чим підписала заяву- згоду №5336785 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, на підставі якої 20.11.2018 року укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг №РКО-5336785.(а.с.7)
Положеннями заяви-згоди визначено, що шляхом підписання заяви-згоди відповідачка акцептує публічну пропозицію АТ «Банк Кредит Дніпро» на укладання Універсального договору обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» із змінами та доповненнями, і беззастережно приєднується до умов УДБО та в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні УДБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погодилась з тим, що може обирати будь-які послуги передбачені УДБО, в тому числі через дистанційні канали обслуговування. Відповідач підтвердила, що ознайомилась та згодна з умовами, викладеними в УДБО, Тарифами, порядком зміни Тарифів та Універсальним договором банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, зобовязалась самостійно відстежувати всі зміни та доповнення, які будуть вноситься до УДБО.
20.11.2018 між банком та відповідачем укладено кредитний договір №22030000096263. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала грошові кошти у розмірі 49 600 гривень строком на 60 місяців, з оплатою процентів в розмірі – 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних – за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% від суми кредиту. Пунком 4 договору передбачено графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта. У кредитному договору зазначено, що підписуючи Договір, відповідач підтверджує, що свій примірник договору вона отримала. Так, кредитний договір від 20.11.2018 року підписаний ОСОБА_1 , що свідчить про те, що відповідачка отримала та ознайомлена з умовами кредитного договору. (а.с.9-10)
Крім того в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту який підписано відповідачем та в якому викладені усі істотні умови кредитного договору. Зі змісту паспорту вбачається що інформація зазначена в паспорті є актуальною та зберігає чинність до 30 днів. (а.с.5)
Відповідно до анкети-заяви на видачу карточки вбачається що ОСОБА_1 20.11.2018 року отримала кредитну карту Visa Classic Instant Issue № НОМЕР_1 сроком дії до 31.10.2020 року.(а.с.8)
На підставі укладеного договору відповідач отримала від банку грошові кошти у розмірі 49 600 грн 00 коп на поточний рахунок, відкритий банком, що зокрема підтверджується долученою до позовної заяви банком Виписки по особовому рахунку за період з 20.11.2018 по 30.04.2021 року зі змісту якого вбачається що відповідач активно користувалась кредитними коштами, вбачається рух грошових коштів.(а.с.13-42)
Крім того до позовної заяви банком долучено Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів – фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (далі УБДО) (а.с.43-66)
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за кредитним договором №22030000096263 від 20.11.2018 року укладеним з відповідачем станом на 30.04.2021 року становить 69 473 грн 48 коп, з яких: 48 737 грн 08 коп –заборгованості по простроченому кредиту, 3956 грн 52 коп – заборгованість по прострочених процентах, 16 779 грн 68 коп – заборгованість по простроченій комісії.(а.с.11-12)
Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент, а саме споживач послуг банку, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем підписано особисто, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. Відповідач під час укладення кредитного договору, ознайомився з його текстом та істотними умовами кредитування а саме: сумою кредиту, процентною ставкою, строком кредитування, графіком платежів та порядком погашення заборгованості, що підтверджується особистим підписом позичальника. Оскільки, кредитний договір був підписаний відповідачем без будь-яких застережень, та відповідач не факту його підписання, суд приходить до висновку, що остання погодилася з його умовами та зобов`язалася виконувати їх.
Доводи відповідачки про недотримання АТ «Банк Кредит Дніпро» вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування, зокрема що передбачені паспортом споживчого кредиту та УБДО є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема копією кредитного договору, в якому зазначено всі істотні умови договору, в тому числі щодо відсоткової ставки та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.
Задовольняючи позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.
Проте, висновки суду щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 є помилковими.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
На підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості позивачем було долучено виписку по особовому рахунку зі змісту якої вбачається що відповідачу були видані кредитні кошти, якими він користувався, вбачається рух грошових коштів.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №22030000096263 від 20.11.2018 укладеним з відповідачем станом на 30.04.2021 року становить 69 473 грн 48 коп, з яких: 48 737 грн 08 коп –заборгованості по простроченому кредиту, 3956 грн 52 коп – заборгованість по прострочених процентах, 16 779 грн 68 коп – заборгованість по простроченій комісії.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки ).
Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх Банком зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Крім того з поданого банком розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача вбачається що ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення заборгованості за комісією а саме: 20.12.2018 у розмірі 987,04 грн, які судова колегія вважає за необхідне зарахувати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту зменшивши суму заборгованості за кредитним договором №22030000096263 від 20.11.2018 в частині тіла кредиту до 47750,04 грн.
З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.
Таким чином стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» належить стягнути заборгованість за кредитним договором №22030000096263 від 20.11.2018 в сумі 51706,76 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 47750,04 грн; простроченої заборгованості по відсоткам 3956,72 грн.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково на 74,42% тому з ОСОБА_1 підлягає стягненю судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1689,33 грн.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 25,58% тому стягненню з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 870,99 грн.
Та враховуючи взаємозалік з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» підлягає стягненню судовий збір у сумі 818,34 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 – змінити.
Позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (ЄДРПОУ 14352406) заборгованість за кредитним договором №№22030000096263 від 20 листопада 2018 року у розмірі 51706 (п`ятдесят одну тисячу сімсот шість) гривень 76 коп.
У задоволені позову в іншій частині відмовити.
Здійснити перерахунок судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (ЄДРПОУ 14352406) судовий збір у розмірі 818 (вісімсот вісімнадцять) гривень 34 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:         О.Ю. Тичкова

Судді:          Н.П. Пилипчук

М.Є. Савенко