ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
Іменем України
18 лютого 2026 року м. Херсон
справа № 444/3200/25
провадження № 22-ц/819/246/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого - Радченка С.В.,
суддів: Базіль Л.В., Бездрабко В.О.
секретар: Олійник К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Кузьміної О.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
В серпні 2025 року року ТОВ «УМ Факторинг»звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на ту обставину, що 17 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1310093, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в сумі 10100,00 грн. на строк 350 днів, зі сплатою процентів кожні 25днів. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до умов договору виконав у повному обсязі. Відповідачка, у порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість за існуючим кредитним зобов`язанням. 
18 грудня 2024 року між ТОВ Селфі Кредит та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №18/12/24, відповідно до якого, ТОВ Селфі Кредит відступає ТОВ УМ Факторинг, а останнє приймає права вимоги, зокрема, за кредитним договором №1310093 від 17 лютого 2024 року з усіма наступними додатками та змінами. 
У зв`язку із невиконанням зобов`язань утворилась заборгованість за кредитним договором №1310093 від 17.02.2024 року, яка становить 98475,00 грн., з яких заборгованість по кредиту 10100,00грн., заборгованість по процентам - 88375,00 грн. Просили суд стягнути з відповідачки на свою користь зазначену суму заборгованості, а також судові витрати по оплаті судового збору та правової допомоги.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за кредитним договором №1310093 від 17.02.2024 року у розмірі 98475,00 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2422,40грн. по оплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та обов`язку боржниці виконати свої зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав доведеними, порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, посилається на те, що вона не була повідомлена про заміну кредитора; позивачем неправомірно нараховані, а судом стягнути проценти у відсотковій ставці, що становить 2,5% в день; суд першої інстанції стягнув з відповідачки, син якої є військовослужбовцем, проценти всупереч законодавчим обмеженням; умови кредитного договору є явно несправедливими.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу
У письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції, ТОВ «УМ Факторинг» просить відхилити доводи апеляційної скарги та змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши стягнуту з відповідачки суму процентів відповідно до наданого разом з відзивом розрахунку.
Фактичні обставини справи
17 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1310093, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 10100,00 грн., шляхом їх зарахування на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» №20250708-1370 від 08.07.2025 13:17:27, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача № PS4318980.
Відповідно до кредитного договору Строку кредитування 350 днів, процентна ставка за користування коштами 2,5% від суми кредиту в день протягом дії договору.
18 грудня 2024 року між ТОВ Селфі Кредит та ТОВ УМ Факторинг укладено договір факторингу №18/12/24, відповідно до умов якого, ТОВ Селфі Кредит відступає ТОВ УМ Факторинг, а останнє приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до умов Договору факторингу та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №18/12/24 від 18 грудня 2024 року, позивач є Новим кредитором за кредитним договором №1310093 від 17 лютого 2024 року з усіма наступними додатками та змінами.
Відповідно до розрахунку, станом на 31.01.2025 року заборгованість за кредитним договором №1310093 від 17.02.2024 року, становить 98475,00 грн, а саме - заборгованість по кредиту - 10100,00грн., заборгованість по процентам - 88375,00грн.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.
За положеннями статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням зазначених норм, у даній справі слід дійти висновку про укладеність між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 кредитного договору та погодження сторонами всіх його істотних умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Згідно з ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За умовами договору факторингу, який укладено між фінансовими установами за обставинами даної справи визначено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог.
Тобто дані договори є результатом домовленості сторін і відповідають загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.
До договору факторингу додано реєстр прав вимог, згідно якого вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» відступає ТОВ «УМ Факторинг»право вимоги заборгованостей до боржників у тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №1310093 від 17.02.2024 рокуу розмірі 98 475,00 грн.
Договір факторингу та реєстр прав вимог містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «Селфі Кредит»та ОСОБА_1 та суми заборгованості. Договір факторингу та реєстр прав вимог містять підписи сторін, а тому є належними та допустимими доказами.
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги про недоведеність факту відступлення права грошової вимоги за укладеним 17 лютого 2024 року кредитним договором №1310093до позивача та неповідомлення про це боржника є не обґрунтованими.
Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконала, погашення заборгованості не здійснювала, а тому суд першої інстанції правильно константував, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 10100 грн., що становить тіло кредиту.

Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості в частині нарахованих відсотків, суд першої інстанції припустився помилки та не врахував вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, від 22.11.2023 та не визначив розмір заборгованості по процентам відповідно до положень цього Закону, що є підставою для зміни судового рішення.
Договір між сторонами укладено 17.02.2024 року. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, від 22.11.2023 набрав чинності 24.12.2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Заборгованість за укладеним між сторонами договором розрахована, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки, за якими розмір відсотків, встановлених договором із 24.12.2023 по 22.04.2024 не може перевищувати 2,5%, із 23.04.2024 по 20.08.2024 -1,5%, а із 20.08.2024 1,0%.
Таким чином, розрахунок заборгованості повинен обчислюватися у такому порядку:
-період з 17.02.2024 року по 22.04.2024 року (66 календарних днів — перший перехідний період, максимальна ставка 2,5 %): 10 100,00 грн х 2,5 % х 66 днів = 16 665,00 грн.;
-період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року (120 календарних днів — другий перехідний період, максимальна ставка 1,5 %): 10 100,00 грн х 1,5 % х 120 днів = 18 180,00 грн.;
-період з 21.08.2024 року по закінчення строку кредитування (164 календарні дні — загальне правило, максимальна ставка 1 %): 10 100,00 грн х 1 % х 164 дні = 16 564,00 грн. 

Загальна сума процентів за користування кредитом становитиме: 16 665,00 грн + 18 180,00 грн + 16 564,00 грн = 51 409,00 грн.

Сума загальної заборгованості буде становити 51 409,00 грн. + 10100 грн. = 61 509 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «УМ Факторинг», що є підставою для зміни рішення суду в сторону зменшення суми заборгованості.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка має сина, який є діючим військовослужбовцем та згідно з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на момент укладення кредитного договору та впродовж його дії вона була звільнена від сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Зазначені гарантії поширюються на виключне коло осіб, тоді як апелянт у даній справі не є військовослужбовцем та не є дружиною військовослужбовця, а є матір`ю військовослужбовця, що не передбачено законом як підстава для застосування частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Щодо доводів апеляційної скарги про несправедливість умов договору через їх незрозумілість та надмірний розмір відсоткової ставки за користування коштами, апеляційний суд зазначає, що договір, анкета-заява, паспорт споживчого кредиту містять відомості щодо строків та порядку повернення кредиту та сплати процентів за його користування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, що дає можливість суду встановити обставини щодо зобов`язань відповідача за кредитним договором та їх невиконання ним.
Щодо судових витрат
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.
Встановивши, що стягнута на користь позивача сума заборгованості була помилково обрахована та підлягає зменшенню з 98 475,00 грн. до 61 509,00 грн. (62,46%), також підлягають пропорційному зменшенню стягнуті на користь позивача суми витрат по оплаті судового збору та правової допомоги, а саме з 2422,40 грн. до 1513,03 грн. (судовий збір), та з 6000 грн. до 3747,60 грн. (правова допомога). 
В свою чергу, з позивача підлягають стягненню на користь відповідачки витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до суми, в стягненні якої було відмовлено 3633,50 грн. – 62, 46% = 1364,01 грн.
Відповідно до положень ч.10 ст.141 ЦПК України, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. Таким чином з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 1513,03 – 1364,01 = 149,02 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 року змінити, зменшивши стягнуту суму заборгованості за кредитним договором з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг»з 98 475,00 грн. до 61 509,00 грн., суму судового збору з 2422,40 грн. до 149,02 грн., суму по оплаті витрат за правову допомогу з 6000 грн. до 3747,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий       С.В. Радченко

Судді         Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко