ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
09 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №175/4310/25 
Номер провадження 22-ц/816/1841/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Щербаченко М. В. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Сізова Д. В. 
за участі секретаря судового засідання Овчаренко М.В.,
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача Кулі В.С.,
представника відповідачки Гур`євої Л.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану його представником КУЛЕЮ Володимиром Сергійовичем на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року, ухваленого у складі судді Ніколаєнко О.О. в місті Суми, повний текст якого виготовлено 17 лютого 2026 року, 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У квітні 2025 року адвокат Куля Володимир Сергійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся з указаним позовом, в якому просив суд припинити стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з моменту фактичного проживання дітей з позивачем.
Свої вимоги мотивує тим, що позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками ОСОБА_6 , 2017 року народження, та ОСОБА_5 , 2012 року народження. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2021 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з 06.09.2021 року до досягнення повноліття найстаршою дитиною – дочкою ОСОБА_7 . 
Починаючи з 10 березня 2022 року менша донька проживає з позивачем у м.Тернополі у зв`язку із виїздом матері за кордон. Старша донька проживала з батьком з 10 березня 2022 року по 19 вересня 2022 року, після чого за згодою обох батьків виїхала до матері у Німеччину, де до грудня 2023 року проживала з відповідачкою. 24 грудня 2023 року старша донька повернулась до України та відтоді проживає з батьком.
Діти знаходяться на вихованні та утриманні позивача, відповідачка тривалий час знаходиться за кордоном і не може витрачати аліменти за призначенням, тому виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про припинення стягнення аліментів.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року позов задоволено частково. 
Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів, які стягуються за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.11.2021 року у справі № 234/12060/21 у частині стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 07.04.2025 року. Позов в іншій частині залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дочка сторін ОСОБА_8 проживає з батьком та перебуває на його утриманні, тому відсутня потреба у стягненні аліментів на утримання дочки на користь матері, яка не проживає разом з дитиною. Разом з тим сторонами не заперечується, що дочка ОСОБА_7 продовжує проживати з матір`ю, тому позивач має обов`язок її утримувати, тому суд вважав за необхідне припинити стягнення аліментів з позивача за рішенням суду лише на утримання дочки ОСОБА_8 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача. Визначаючи дату припинення стягнення аліментів, суд вказав, що положення частини першої статті 191 СК України на спірні правовідносини не розповсюджуються, тому стягнення аліментів на утримання дочки підлягає припиненню з дати звернення до суду з позовом – 07.04.2025 року. 
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
27 лютого 2026 року представник позивача адвокат Куля В.С. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неврахування інтересів дітей, недотримання вимог щодо належної мотивації рішення, невзяття до уваги ключових аргументів сторони позивача, а також неврахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким:
припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , які стягуються за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.11.2021 року у справі № 234/12060/21 у частині стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 10.03.2022 року; 
звільнити позивача від сплати на користь відповідачки аліментів, які стягуються за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.11.2021 у цивільній справі № 234/12060/21 у частині стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за періоди фактичного проживання дочки з батьком: з 10.03.2022 по 18.09.2022, з 25.10.2023 по 30.10.2023, з 24.12.2023 по 11.06.2024, з 20.08.2024 по 23.12.2024, з 10.01.2025 по 01.06.2025.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості припинення стягнення аліментів за минулий період, місцевим судом ігноруються приписи частини першої статті 179 Сімейного кодексу України, якою визначено, що аліменти є власністю дитини, мають витрачатись в інтересах дитини, а не інтересах батьків. Стягнення на користь відповідачки коштів, які вже були фактично витрачені позивачем на утримання дочки Єсенії буде надмірним фінансовим тягарем для позивача, у зв`язку з чим він буде змушений зменшити витрати на утримання дочки ОСОБА_8 , що може призвести до порушення права дитини на достатній життєвий рівень. Звільнення батька від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей за періоди до подання позовної заяви, коли вони проживали з ним, забезпечить інтереси обох дітей, не порушить їх право на належне утримання та не порушить інтереси відповідача. Вважає, що підлягає врахуванню позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 29.06.2022 у справі № 596/826/21-ц.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Представник відповідачки адвокат Гур`єва Л.М. подала в електронній формі відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що доводи апелянта про те, що стягнення аліментів має бути припинено не з моменту звернення до суду з позовом, а з моменту фактичного проживання дітей з батьком не можуть бути підставою для скасування рішення суду, який обґрунтовано виходив з того, що припинення стягнення аліментів можливе лише з моменту звернення до суду з відповідною вимогою, що узгоджується з принципом правової визначеності та стабільності. Сімейне законодавство не передбачає припинення стягнення за минулий період у межах такого способу захисту. Обставини проживання дітей не були стабільними та змінювались протягом часу, що було враховано судом. Посилання апелянта на окремі постанови Верховного Суду не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки правові висновки у справах зроблені за інших фактичних обставин. Також представник відповідачки зазначає, що в апеляційній скарзі апелянт просить суд задовольнити позовні вимоги, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та не заявлялись у позовній заяві, що є процесуально неприпустимим відповідно до вимог статті 367 ЦПК України.
Фактичні обставини, установлені судом першої та апеляційної інстанції
Сторони у справі з 16 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 20 грудня 2021 року (а.с.17-19). 
Позивач та відповідачка є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15-16).
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2021 року у справі № 234/12060/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 06.09.2021 до досягнення повноліття найстаршою дитиною – донькою ОСОБА_7 (а.с. 20-23).
Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає в м. Тернопіль (а.с. 10-11, 14).
З 04 липня 2023 року позивач та доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мають статус внутрішньо переміщених осіб з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с.11, 24-25).
Відповідачка ОСОБА_4 03 серпня 2022 року виїхала за межі України і з цього часу постійно проживає у Німеччині. Після виїзду ОСОБА_4 незначні проміжки часу перебувала на території України: з 25 по 30 жовтня 2023 року, з 24 по 27 грудня 2023 року, з 22 по 31 березня 2024 року, з 07 по 11 червня 2024, з 20 по 23 грудня 2024 року, з 01 по 12 січня 2025 року (а.с.117).
Старша дочка сторін ОСОБА_9 після виїзду матері до Німеччини з 19 вересня 2022 по 24 грудня 2023 року перебувала і проживала за згодою позивача з відповідачкою за межами України, перебуваючи в Україні в указаний період лише з 25 по 30 жовтня 2023 року (а.с.27). 
Проте у подальшому протягом 2024-2025 років ОСОБА_9 проживала і навчалась на території України у місті Тернопіль за місцем проживання батька з 24.12.2023 по 11.06.2024, з 20.08.2024 по 23.12.2024, з 10.01.2025 по 01.06.2025 року (а.с.29, 131).
Менша дочка сторін ОСОБА_10 у спірний період постійно проживала з батьком, перебуваючи на його утриманні, навчалась у  Тернопільській загальноосвітній школі №26 ім. Дмитра Заплітного, виїжджала за межі України до матері лише з 23.12.2024 по 10.01.2025 року (а.с. 33, 131).

Сторони визнали, що примусове стягнення за виконавчим листом, виданим за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2021 року у справі №234/12060/21 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей не здійснювалось.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на дитину), обставиною, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником та хто з батьків її утримує.
У справі, яка переглядається, установлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2021 року у справі № 234/12060/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 06.09.2021 до досягнення повноліття найстаршою дитиною – донькою ОСОБА_7 .
Позиція апеляційного суду щодо вимог апеляційної скарги стосовно припинення стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 з 10.03.2022 року.
У позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Куля В.С. просив суд припинити стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання обох дітей з моменту фактичного проживання дітей з батьком. У тексті позовної заяви, який було уточнено у відповіді на відзив, зазначено, що ОСОБА_10 постійно проживає з позивачем з 10 березня 2022 року (а.с.157-158).
У відзиві на позов, поданому представником ОСОБА_4 адвокатом Гур`євою Л.М. відповідачка підтвердила, що дочка ОСОБА_8 проживає з батьком і визнала позов в частині вимог про припинення стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 з 07.04.2025 року, тобто з моменту подачі позовної заяви до суду.
Суд першої інстанції, визначаючи дату припинення стягнення аліментів вказав, що положення частини першої статті 191 СК України на спірні правовідносини не поширюються, тому стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_11 підлягає припиненню з дати звернення до суду з позовом – 07.04.2025 року. 
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на такі мотиви.
СК України не містить норми про те, коли саме припиняється стягнення аліментів на дитину. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 КЗпП ).
Аналізуючи відповідну судову практику Верховного Суду у справах про припинення стягнення аліментів, слід зазначити, що суд касаційної інстанції вказує на те, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України (постанова Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц, від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21).
У частині четвертій статті 273 ЦПК України закріплено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Указана норма не визначає момент з якого припиняється стягнення відповідних періодичних платежів та не містить приписів про те, що припинення стягнення відповідних платежів здійснюється з моменту пред`явлення нового позову. 
Оскільки можливість зміни розміру, строків платежів або звільнення від них пов`язується зі зміною обставин, які відбулись після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, тому і відповідна зміна розміру або припинення стягнення має відбуватись з дня настання відповідних істотних обставин. 
У постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц Верховний Суд указав, що «ураховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суди повинні оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина з 15 грудня 2020 року».
Також апеляційний суд враховує, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц).
Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, провадження № 61-11986св20, від 12 травня 2023 року у справа №686/12480/22, провадження № 61-12518св22, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що припинення стягнення аліментів з позивача на утримання дочки ОСОБА_8 за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2021 року у справі № 234/12060/21 має відбуватись з моменту її фактичного проживання з батьком, а не з дати звернення позивача з позовом про припинення стягнення аліментів до суду. 
Припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 07.04.2025 року, як визначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, по суті зберігає право відповідачки ОСОБА_4 на примусове стягнення аліментів до настання цієї дати, тобто за період, коли дочка ОСОБА_8 вже не проживала з матір`ю і не перебувала на утриманні останньої, що суперечитиме нормам статей 179, 181 СК України та принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Визначаючи дату фактичного проживання ОСОБА_6 з батьком, з якої має відбутись припинення стягнення аліментів з позивача на її утримання, апеляційний суд виходить з таких мотивів.
Позивач в апеляційній скарзі просить ухвалити рішення про припинення стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 з 10 березня 2022 року. У позовній заяві ОСОБА_1 теж стверджував, що менша дочка постійно проживає з ним саме з цієї дати.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач не надав до суду на виконання указаного процесуального обов`язку доказів на підтвердження проживання дочки ОСОБА_8 з ним з 10 березня 2022 року.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
Відповідачка ОСОБА_4 указану обставину не визнала у відзиві на позов. Представник відповідачки ОСОБА_12 під час пояснень в засіданні апеляційного суду також зазначила, що відповідачка заперечує проживання дочки ОСОБА_8 з батьком з 10 березня 2022 року. Таким чином, ця обставина є спірною і підлягає доказуванню позивачем.
З огляду на те, що позивач належного, допустимого, достовірного доказу початку постійного проживання дочки ОСОБА_8 з ним з 10 березня 2022 року не надав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення стягнення з нього аліментів на її утримання саме з цієї дати.
Як установлено судом відповідачка ОСОБА_4 виїхала за межі України 03.08.2022 року і до цього часу проживає у Німеччині. При цьому дочка ОСОБА_8 після 03.08.2022 залишилась проживати на території України з батьком та перебувати на його утриманні. 
Отже, зважаючи на ці обставини, які підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 з 03 серпня 2022 року.
Суд першої інстанції вказані обставини не врахував, неправильно послався на приписи частини першої статті 191 Сімейного кодексу України та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для припинення стягнення аліментів з дати звернення позивача до суду з указаним позовом. Тому апеляційний суд резюмує, що оскаржуване рішення місцевого суду слід змінити в частині дати припинення стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказавши дату припинення стягнення аліментів з 03 серпня 2022 року.
Позиція апеляційного суду щодо вимог апеляційної скарги про звільнення позивача від сплати на користь відповідачки аліментів на утримання старшої дочки ОСОБА_5 за періоди фактичного проживання дочки з батьком: з 10.03.2022 по 18.09.2022, з 25.10.2023 по 30.10.2023, з 24.12.2023 по 11.06.2024, з 20.08.2024 по 23.12.2024, з 10.01.2025 по 01.06.2025. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частини перша, шоста статті 367 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 755/3293/16-ц (провадження № 61-7580св20) зазначено, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішувати вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції при вирішенні справи по суті».
При зверненні до суду із вказаним позовом, позивач просив суд припинити стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з моменту фактичного проживання дітей з позивачем.
Вимога про звільнення позивача від сплати на користь відповідачки аліментів, які стягуються за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.11.2021 у цивільній справі № 234/12060/21 у частині стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за періоди фактичного проживання дочки з батьком: з 10.03.2022 по 18.09.2022, з 25.10.2023 по 30.10.2023, з 24.12.2023 по 11.06.2024, з 20.08.2024 по 23.12.2024, з 10.01.2025 по 01.06.2025, у позовній заяві не заявлялася.
Заяву про зміну предмету позову ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_13 на стадії провадження у суді першої інстанції, яка визначена частиною 3 статті 49 ЦПК України не подавали. 
Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу, поданим представником відповідачки ОСОБА_12 про те, що в апеляційній скарзі її заявник по суті заявив нову позовну вимогу, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції, що виключає підстави для її вирішення апеляційним судом. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пунктів 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно змінити в частині дати припинення стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
При здійсненні розподілу судових витрат у цій справі апеляційний суд виходить з того, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу адвоката Кулі В.С. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, тому необхідно стягнути з відповідачки на його користь половину його витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 726 грн 72 коп. 
Керуючись вимогами статей 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником КУЛЕЮ Володимиром Сергійовичем - задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року змінити в частині дати припинення стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Припинити з 03.08.2022 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів, які стягуються за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.11.2021 року у цивільній справі №234/12060/21 у частині стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 726 гривень 72 копійки.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови суду складений 13 квітня 2026 року.
Головуючий   	М. В. Щербаченко	

Судді О. І. Собина 

Д. В. Сізов