ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" лютого 2026 р. Справа №927/1031/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сковородіної О.М.
суддів Колесника Р.М. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання Фурсов Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії «Північний лісовий офіс»
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.12.2025 (суддя - Кузьменко Т.О., повне рішення складено 05.01.2026)
у справі за позовом: Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі
позивача 1: Державної екологічної інспекції у Чернігівській області;
позивача 2: Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області;
до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії «Північний лісовий офіс»
про відшкодування шкоди в сумі 370 102, 40 грн,

за участю представників:
від прокуратури: Биховцова О.А.,
від позивача-1: не з`явився,
від позивача - 2: не з`явився,
від відповідача: Герасько Ю.В. (в режимі відеоконфернції),

В С Т А Н О В И В:

Козелецькою окружною прокуратурою подано позовну заяву в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії «Північний лісовий офіс» про стягнення 370 102, 40 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незаконну порубку лісу, а саме: 18 дерев тополі чорної на земельній ділянці, яка належить відповідачу на праві постійного користування.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення постійним лісокористувачем положень статей 19, 64, 86, 105, 107 Лісового кодексу України, зокрема, неналежним виконанням відповідачем обов`язків постійного лісокористувача щодо вчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами 18 дерев тополі чорної на підвідомчій відповідачу території - земельній ділянці з кадастровим номером 7422786500:03:002:0959, що є підставою для відшкодування збитків.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.12.2025 у справі № 927/1031/25 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шкоду, завдану навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки лісу, у розмірі 370 102, 40 грн. Вказану суму суд постановив перерахувати на користь Куликівської селищної ради для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».
Також стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 441, 23 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обов`язок із забезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок покладено законом саме на постійних лісокористувачів. Суд зазначив, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють незаконну вирубку, а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів для збереження лісу на підвідомчих їм ділянках.

За висновками суду, факт незаконної порубки 18 дерев тополі чорної на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні відповідача, підтверджується матеріалами справи, зокрема актами огляду та повідомленнями самого підприємства до правоохоронних органів. Суд відхилив аргументи відповідача про відсутність його вини, вказавши, що встановлення чи невстановлення безпосередніх винуватців у межах кримінального провадження не звільняє лісокористувача від відповідальності за неналежну охорону лісового фонду. Розмір шкоди у сумі 370 102, 40 грн визнано судом обґрунтованим, розрахованим відповідно до вимог чинного законодавства та належним чином підтвердженим розрахунком Державної екологічної інспекції у Чернігівській області.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії «Півничний лісовий офіс» 23.01.2026 через підсистему «Електронний суд» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції безпідставно спирався на принцип презумпції вини правопорушника, залишивши поза увагою обов`язок прокурора довести протиправність поведінки відповідача;
- в оскаржуваному рішенні не наведено жодних конкретних дій, які відповідач або його посадові особи повинні були вчинити за конкретних умов для запобігання шкоди, але не вчинили їх;
- скаржник звертає увагу на фізичну неможливість забезпечення 100% охорони лісових угідь через велику площу Вертіївського лісництва (12213 га), обмежену кількість персоналу (17 співробітників) та відсутність огородження ділянок;
- позбавлення відповідача можливості здійснювати заходи державного контролю в силу дії постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 (надалі - Постанова КМУ №303), що виключає його провину;
- введення воєнного стану, комендантської години та мораторію на відвідування лісів через їх забруднення мінно-вибуховими пристроями унеможливило здійснення заходів охорони в повному обсязі;
- належна організація охорони лісу підтверджується наявністю мобільних груп, використанням 13 автомобілів підвищеної прохідності та проведенням 381 рейду протягом 2023 року; використанням технічних засобів охорони, зокрема фотопасток (6 шт.), портативних GPS-трекерів у майстрів лісу та вишки відеоспостереження, здійснення інженерних заходів для перешкоджання заїзду транспорту, зокрема створення 655 км нових та відновлення 1963 км існуючих ровів, насипів, мінералізованих смуг, проведення виховної роботи з громадянами, створення шкільного лісництва та систематичне притягнення порушників до адміністративної відповідальності (9 протоколів за 2023 рік);
- відсутність у діях відповідача протиправної бездіяльності, оскільки лісова охорона самостійно виявила порубку, склала акт огляду та негайно повідомила поліцію;
- неналежне фіксування обставин порубки в протоколі огляду та акті огляду місця вчинення правопорушення, зокрема відсутність даних про місце замірів пнів, вимірювальні прилади, їх сертифікацію та маркування пнів;
- поверхневе проведення досудового розслідування, що виявилося у проведенні лише двох слідчих дій, нездійсненні гіпсових зліпків слідів протектора трактора та недопиті свідків з бази відпочинку «Деснянка»;
- непроведення у кримінальному провадженні судової інженерно-екологічної експертизи для перевірки фактичних відомостей;
- тривала бездіяльність правоохоронних органів протягом двох років розслідування, за час якого жодній особі не повідомлено про підозру;
- ігнорування правоохоронцями та судом інформації про те, що 05.07.2023 та 06.07.2023 майстра лісу та лісничого зупиняли невідомі «люди у військовій формі», обмежуючи їх пересування територією біля місця порубки;
- необґрунтована відмова суду першої інстанції у виклику та допиті свідків (посадових осіб селищної ради та лісництва) для встановлення фактичних обставин;
- невиконання Державною екологічною інспекцією своїх функцій щодо проведення перевірки зі складенням акту та залученням спеціаліста до огляду місця події;
- недостовірність розрахунку шкоди, оскільки він проводився інспекцією лише на підставі запиту слідчого без виїзду на місце та особистої перевірки діаметрів пнів;
- недоведеність прокурором причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі №927/1031/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.12.2025 у справі №927/1031/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання з розгляду скарги на 25.02.2026, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заперечень, заяв, клопотань та витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/1031/25.

11.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.12.2025 у справі № 927/1031/25 - без змін. В обґрунтування своєї позиції представник прокуратури зазначає, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів, при цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Представник прокуратури вказує, що вина та протиправна поведінка відповідача полягає у тому, що всупереч вимог законодавства підприємство не виконало свій обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна рубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої здійснено компетентною особою відповідно до такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 (надалі - Постанова КМУ №665), у зв`язку з чим всі елементи цивільного правопорушення у даному випадку наявні та підтверджуються матеріалами справи, а факт повідомлення правоохоронних органів про вже вчинену рубку не спростовує вини підприємства та не свідчить про вжиття ним усіх необхідних та достатніх заходів для запобігання правопорушенню. Також прокурор вказує, що долучені до справи докази з матеріалів кримінального провадження, зокрема витяг з ЄРДР та протокол огляду місця події, є належними та допустимими доказами, оскільки розголошення цих відомостей було дозволено відповідною постановою прокурора згідно з вимогами ст. 222 Кримінального процесуального кодексу України, а розрахунок розміру шкоди у сумі 370 102, 40 грн проведено Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області на підставі чинних такс, що є належним та достатнім доказом розміру збитків, а відповідачем не надано доказів, які б спростовували цей розрахунок або підтверджували бездіяльність слідчих органів.

16.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій зазначає що: 
- прокуратура обмежується лише загальними посиланнями на норми матеріального права, не надаючи жодного фактичного доказу неправомірної поведінки чи конкретної бездіяльності підприємства, яка б призвела до збитків;
- відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», протиправні дії третіх осіб (злочин) є обставиною непереборної сили, яка виключає вину лісокористувача, оскільки жоден суб`єкт не може нести відповідальність за сам факт вчинення правопорушення іншими особами;
- мораторій на перевірки згідно з Постановою КМУ №303 не перешкоджав слідчому у межах кримінального провадження залучити фахівця Держекоінспекції як спеціаліста для підтвердження фактів порушення вимог природоохоронного законодавства та розміру завданих державі збитків, проте це не було зроблено;
- під час допиту свідка 12.02.2026 року, копію якого долучено до відповіді на відзив, встановлено нові суттєві обставини щодо ймовірної причетності до порубки посадових осіб Куликівської селищної ради.

23.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від прокуратури надійшли заперечення на відповідь на відзвив, у яких представник прокуратури наголошує на недопустимості долученого відповідачем протоколу допиту свідка від 12.02.2026 як доказу у справі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з п. 1.1 Статуту ДСГП "Ліси України" (код ЄДРПОУ 44768034), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів №206 від 24.06.2025, Підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України "Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" №804 від 26.10.2022.
Пунктом 1.4 Статуту визначено, що Підприємство є правонаступником, зокрема, Державного підприємства «Ніжинське лісове господарство» на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення державного підприємства «Ніжинське лісове господарство» №862 від 28.10.2022 та затвердження складу Комісії з припинення».
Відповідно до п.п. 3.2.2, 3.2.3 Статуту ДП «Ліси України» одним з основних напрямків діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства.
Пунктом 7.2 Статуту визначені обов`язки підприємства щодо забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень (п. 7.2.1), забезпечення охорони типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угрупувань, сприяння формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства (п.7.2.6).
Підприємство дотримується норм та вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки (п. 7.3 Статуту).
Наказом ДСГП «Ліси України» №18 від 14.12.2022 створено філію «Ніжинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Пунктом 1.1 Положення про філію «Ніжинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом ДСГП «Ліси України» №2080 від 26.12.2023, визначено, що Філія є відокремленим підрозділом ДСГП «Ліси України».
Згідно із п. 2.2.3 Положення предметом діяльності Філії є вжиття заходів у порядку та в межах, визначених законодавством щодо запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин.
Пунктом 3.1 Положення передбачено, що філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи.
Згідно з Наказом ДСГП «Ліси України» №1933 від 18.10.2024 припинено філію «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України» шляхом її закриття.
На підставі вищевказаного наказу майно, активи та пасиви філії «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України» станом на 31.12.2024 згідно передавального акту передано до філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України».
Відповідно до Наказу «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Північним лісовим офісом» №2323 від 31.12.2024 року станом на 31.12.2024 були затверджені передавальні акти активів та пасивів на балансових рахунках та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше (включаючи судові справи) по філіях, що координуються Північним лісовим офісом, в т.ч. по філії «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України».
Відповідно до п. 3.1 Положення про філію «Північний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані Підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Підприємства.
Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №377343 від 10.09.2012 Державне підприємство «Ніжинське лісове господарство» на підставі розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації №12 від 20.01.2012 є постійним користувачем земельної ділянки площею 8,1059 га, яка розташована Салтиково-Дівицької сільської ради Куликівського району Чернігівської області.
У провадженні слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження №12023270340002446 від 07.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Згідно із матеріалами кримінального провадження до чергової частини поліції 06.07.2023 надійшло повідомлення про незаконну порубку лісу біля с. Салтикова Дівиця на території Вертіївського лісництва ДП «Ліси України». 
06.07.2023 проведено огляд місця події, а саме ділянки, яка відноситься до Вертіївського лісництва філії «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України», біля с. Салтикова Дівиця поруч бази відпочинку «Деснянка», в ході якого виявлено 18 пнів дерев тополі чорної та 64 колоди дерев тополі чорної.
Як зазначає прокурор у позовній заяві, за наслідками виявленої незаконної порубки посадовими особами ДП «Ліси України» складено акти огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 06.07.2023 та розрахункову довідку обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу незаконною порубкою лісу, у яких зазначено місце вчинення незаконної порубки, кількість, порода, стан та діаметри пнів вирубаних дерев.
Так, у матеріалах справи наявний лист філії «Ніжинське лісове господарство» №04-08/948 від 07.07.2023, відповідно до якого остання повідомила Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про те, що 06.07.2023 майстер лісу Вертіївського лісництва Демешко М.В. повідомив лісничого Вертіївського лісництва Воблого О.М. та працівників Ніжинського ВП, що в кварталі 372 виділі 1 даного лісництва скоєна самовільна вирубка 18 дерев тополі чорної, загальною масою 33,84 м3. На місці події залишені розпиляні дерева. Зловмисника на місці події не було. Протиправними діями осіб заподіяно шкоди лісу на суму 374 705, 33 грн. Розрахунок проведено у відповідності до постанови КМУ №665.
Також прокурор посилається на те, що листом від 22.03.2024 філією «Ніжинське лісове господарство» уточнено, що наказом ДП «Ніжинське лісове господарство» від 20.12.2021 проведено реорганізацію лісництв та виділ 1 кварталу 372 Вертіївського лісництва перейменовано на виділ 8 кварталу 352 Вертіївського лісництва. 
У ході досудового розслідування встановлено, що порубку було здійснено на земельній ділянці з кадастровим номером 7422786500:03:002:0959.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 7422786500:03:002:0959 перебуває на праві постійного користування у Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Листом №2301/124/48/5/2024 від 25.03.2024 слідчий СВ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ст.лейтенант поліції Андрій Полевиченко звернувся до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області з проханням провести розрахунок розміру збитків щодо самовільної рубки дерева породи тополя чорна сироростуща станом на 06.07.2023.
Листом №06/858 від 03.04.2024 Державна екологічна інспекція у Чернігівській області надала розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконною рубкою дерев породи тополя чорна категорії сироростущі, скоєної у лісосмузі поблизу с. Салтикова Дівиця Чернігівського району та області в кварталі 352 виділ 1, згідно з матеріалами Чернігівького РУП ГУНП в Чернігівській області (лист №2301/124/48/5/2024 від 25.03.2024) та в рамках кримінального провадження за №12023270340002446 від 07.07.2023.
Відповідно до наданого Державною екологічною інспекцією розрахунку сума збитків складає 61 459,50 грн, та з урахуванням індексації за попередні роки сума збитків становить 370 102, 40 грн.
Постановою прокурора Козелецької окружної прокуратури Дементьєвої Маргарити Миколаївни від 18.09.2025 у кримінальному провадженні надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в кримінальному провадженні №12023270340002446 від 07.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, під час реалізації представницьких повноважень прокурора в частині використання документів та їх копій, перелік яких вказаний у постанові.
Прокурор вважає, що наявність кримінального провадження, розпочатого за фактом незаконної вирубки дерев, не спростовує бездіяльності відповідача у забезпеченні належної охорони лісу, а тому саме на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої шкоди у розмірі 370 102,40 грн.
Доказів сплати коштів у розмірі 370 102, 40 грн відповідач не надав, що і стало підставою для звернення прокурора з даною позовною заявою до суду.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення норм лісового та природоохоронного законодавства внаслідок незаконної вирубки дерев.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України (надалі - ЛК України) встановлено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами Земельного кодексу, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України).
За основним цільовим призначенням Земельний кодекс України (надалі - ЗК України) передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. «е» ч. 1 ст. 19 ЗК України).
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 ЛК України).
Водночас, частиною 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).
Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.

Приписами статей 16, 17 ЛК України визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Частиною другою статті 19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями статті 63 та пункту 5 частини 1 статті 64 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Статтею 93 ЛК України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Системний аналіз положень статті 86, пункту 5 частини другої статті 105, статті 107 ЛК України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, а також передбачено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16.08.2022 у справі №925/1598/20, від 11.01.2024 у справі № 922/618/22, від 24.01.2024 у справі №907/449/22).

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1166 ЦК України, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини її заподіювача, що звільняє позивача від обов`язку доведення вини відповідача та перекладає на останнього тягар доказування своєї невинуватості. 
Враховуючи положення ст. 1172 ЦК України щодо відповідальності юридичної особи за дії своїх працівників, саме на відповідача покладається процесуальний обов`язок надати належні докази відсутності його вини у заподіянні шкоди довкіллю, оскільки за відсутності такого спростування вина суб`єкта господарювання вважається встановленою в силу закону.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується, що ДП "Ліси України" є постійним лісокористувачем лісової ділянки Вертіївського лісництва як структурного підрозділу відповідача, на ділянці якого відбулась незаконна порубка 18 дерев тополі чорної. а тому, враховуючи положення п.п. 3.2.2, 3.2.3 п. 3.2, п.п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, п. 7.3 Статуту ДП "Ліси України", обов`язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на відповідача.
У той же час, відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3 п. 2.2. Положення про Філію "Північний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" предметом діяльності Філії є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин.
Тобто, відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісництва, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.
Зазначене також свідчить, що відповідачем не доведено вжиття належного та вичерпного комплексу заходів з контролю за спірною територією, де виявлено незаконну вирубку, що в сукупності з фактом її вчинення підтверджує невиконання останнім обов`язків щодо забезпечення охорони лісу.
Судова колегія також звертає увагу на те, що згідно з матеріалами огляду місця події, окрім самих пнів, на земельній ділянці було виявлено 64 колоди незаконно зрубаних дерев. Вказана обставина підтверджує, що процес незаконної рубки деревини мав тривалий характер, потребував значних часових затрат та використання відповідної техніки, а отже - не був миттєвою подією. Проте, попри тривалість вчинення правопорушення, воно не було своєчасно виявлено чи припинено відповідачем, що свідчить про відсутність належного, систематичного та ефективного контролю за станом охорони лісового фонду на спірній ділянці.
Таким чином, посилання відповідача на відсутність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та шкідливими наслідками у вигляді завдання шкоди незаконною порубкою, безпідставність висновків суду першої інстанції щодо застосування презумпції вини правопорушника, а також провини відповідача судом відхиляються, оскільки обов`язок забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
При цьому, твердження скаржника на фізичну неможливість забезпечення суцільної охорони лісових угідь через значну площу Вертіївського лісництва (12 213 га) та обмежену кількість персоналу державної лісової охорони (17 осіб) , колегією суддів відхиляються, оскільки встановлений статтею 19 ЛК України обов`язок постійного лісокористувача щодо забезпечення охорони та захисту лісів є безумовним і не залежить від штатної чисельності працівників чи територіальних особливостей ділянки.
Суд зазначає, що виконання окремими працівниками своїх посадових обов`язків (патрулювання, складання актів тощо) не є тотожним належному виконанню обов`язків самим постійним лісокористувачем як юридичною особою в особі філії, на яку державою покладено функцію збереження об`єктів лісового фонду. Те, що чинне законодавство не містить конкретного та вичерпного переліку заходів, які має вживати постійний лісокористувач пояснюється тим, що саме підприємство, як професійний суб`єкт господарювання, зобов`язане самостійно розробляти та впроваджувати такий комплекс превентивних дій, який буде достатнім та ефективним для запобігання правопорушенням з урахуванням особливостей конкретного лісового господарства, його ландшафту та ризиків незаконних посягань третіх осіб.
Колегія суддів бере до уваги аргументи апелянта щодо вчинення ним певних дій, спрямованих на охорону лісових угідь, проте зазначає, що в межах деліктної відповідальності визначальним є не сам факт здійснення окремих заходів, а їх об`єктивна достатність для досягнення встановленої законом мети - збереження лісового фонду. Оскільки матеріалами справи підтверджується факт незаконної вирубки, вжиті відповідачем заходи у даному випадку виявилися недостатніми та не дозволили створити умови, за яких таке правопорушення було б упереджене, що за відсутності доказів впливу обставин непереборної сили свідчить про неналежне виконання лісокористувачем покладених на нього законодавчих обов`язків. Таким чином, попри вжиття відповідачем певних управлінських заходів, сам факт настання шкідливих наслідків за умови неспростування відсутності вини у встановленому законом порядку, дає підстави для висновку про наявність складу цивільного правопорушення.

Щодо доводів скаржника про звільнення від відповідальності на підставі Постанови КМУ №303, колегія суддів зазначає наступне.

Аналіз змісту зазначеної постанови свідчить, що вона спрямована на припинення проведення саме планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) щодо юридичних та фізичних осіб на період воєнного стану. Зазначені обмеження стосуються діяльності органів державної влади (інспекцій, служб тощо) у межах реалізації ними функцій контролю за дотриманням суб`єктами господарювання вимог законодавства.

Водночас, обов`язок постійного лісокористувача щодо охорони і захисту лісів, встановлений статтею 19 ЛК України, не є заходом «державного нагляду (контролю)» у розумінні Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Постанови КМУ №303. Цей обов`язок є невід`ємною складовою правового режиму постійного користування лісами та професійною функцією спеціалізованого підприємства щодо збереження переданого йому у постійне лісокористування майна.

Посилання апелянта на форс-мажорні обставини, а саме введення воєнного стану на території України, та пов`язані з ним обмеження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не підтверджено, та не надано неможливості виконання своїх обов`язків із забезпечення охорони лісових насаджень та недопущення незаконної вирубки дерев внаслідок дії воєнного стану, оскільки введення комендантської години та мораторію на відвідування лісів через їх забруднення мінно-вибуховими пристроями, про які зазначає відповідач у апеляційній скарзі не стали перешкодою для правопорушників у вчиненні ними незаконної рубки лісу, що свідчить про наявність фізичної можливості доступу до вказаної території та, як наслідок, можливість здійснення відповідачем заходів з її охорони.

Щодо тверджень скаржника про необґрунтованість відмови суду першої інстанції у виклику та допиті свідків, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 23.12.2025 представником відповідача через підсистему «Електронний суд» було подане клопотання про виклик та допит свідків.

Відповідно до ст. ст. 7, 13, 15 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх фізичних та юридичних осіб перед законом і судом, змагальності сторін та відповідно до принципу пропорційності.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.
В даному випадку, така заява мала б бути подана відповідачем у строк, встановлений судом першої інстанції для подання відзиву на позовну заяву. 
Відповідно до ч. 4 ст. 80 ГПК України Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається зі змісту наданого клопотання, питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку відповідачем не порушувалось, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо залишення такого клопотання без розгляду.
При цьому, відповідач не був позбавлений можливості скористатися правом на письмове опитування учасників справи як свідків, передбаченому ст. 90 ГПК України, зокрема щодо поставлення питань Куликівському селищному голові Постернак Ю. О. та її першому заступнику Сосімович Т. С., як посадовим особам Куликівської селищної ради, яка є самостійним позивачем у даній справі.

Щодо доводів скаржника про неналежне та неефективне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023270340002446, тривалу бездіяльність органів поліції та прокуратури щодо встановлення винних осіб , а також посилання на нові обставини стосовно можливої причетності до незаконної порубки посадових осіб селищної ради, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 1 ГПК України - Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Відповідно до ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Виходячи з аналізу змісту правових норм Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що господарський суд не наділений повноваженнями встановлювати наявність або відсутність у діях слідчого чи прокурора ознак протиправної бездіяльності в межах кримінального провадження, надавати оцінку законності процесуальних актів або перевіряти повноту слідчих дій. Такими повноваженнями наділений виключно суд (слідчий суддя) у межах відповідного кримінального провадження в порядку та строки, передбачені нормами Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України).

Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, прокурора чи слідчого. Стаття 303 КПК України прямо передбачає право заінтересованої особи оскаржити до слідчого судді бездіяльність, яка полягає, зокрема, у нездійсненні процесуальних дій, які слідчий чи прокурор зобов`язані вчинити у визначений строк. Суд, здійснюючи контроль у порядку ст.ст. 303- 307 КПК України, забезпечує нагляд за законністю діяльності органів досудового розслідування.
Колегія суддів наголошує, що законність процесуальних дій (бездіяльності) слідчих не може перевірятися поза межами передбаченого законом спеціального процесуального контролю. Належним доказом протиправності бездіяльності відповідної посадової особи у даному випадку мало б бути відповідне судове рішення (ухвала слідчого судді), що набрало законної сили. Однак, матеріали справи не містять доказів реалізації скаржником права на оскарження рішень чи бездіяльності слідчого або прокурора у порядку КПК України, як і не містять доказів визнання такої бездіяльності незаконною у встановленому законом порядку. За таких обставин, суб`єктивні твердження апелянта про неефективне розслідування не спростовують висновків суду про наявність елементів цивільного правопорушення в діях самого відповідача.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо недопустимості наданого відповідачем протоколу допиту свідка від 12.02.2026 як доказу у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Наявна в матеріалах справи постанова прокурора від 18.09.2025 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023270340002446 містить вичерпний перелік документів, які дозволено використовувати, при цьому, долучивши до відповіді на відзив на апеляційну скаргу копію протоколу допиту свідка від 12.02.2026 апелянтом не вказано, на підставі якого саме письмового дозволу слідчого або прокурора відомості цього процесуального документа були розголошені, та не надано суду відповідної постанови про надання дозволу на розголошення відомостей саме цього протоколу допиту. Оскільки вказаний перелік документів у постанові від 18.09.2025 року не містить і не міг містити протокол допиту свідка від 12.02.2026 року, а іншого дозволу суду надано не було, колегія суддів приходить до висновку, що даний доказ отриманий з порушенням порядку, встановленого ст. 222 КПК України, що в силу ч. 2 ст. 77 ГПК України свідчить про його недопустимість та унеможливлює прийняття вказаного протоколу судом до уваги.

У судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що доступ до земельної ділянки біля бази відпочинку «Деснянка» його працівнику був обмежений невстановленими особами у військовій формі, тому вважає, що в межах кримінального провадження мали б бути встановлені зазначені особи, як такі, що причетні або могли бачити причетних до незаконної вирубки дерев.
Судова колегія зауважує, що наведені обставини дійсно мають досліджуватись в межах кримінального провадження та апелянт має можливість займати проактивну позицію у цьому провадженні.
При цьому, належне реагування з боку правцівника, який 05.07.2023 здійснював обхід майстерської дільниці у кварталі 352 виділ 8 Вертіївського лісництва, як-то виклик правоохоронних органів за фактом перешкоджання виконанню його посадових обов`язків невідомими особами у військовій формі, міг би стати належним превентивним заходом, спрямованим на припинення протиправних дій та своєчасне встановлення осіб правопорушників.
Подальше встановлення винних осіб у незаконній вирубці лісу дозволить останньому скористатись правом зворотної вимоги до винної (винних) осіб, передбаченим ст. 1191 ЦК України.
Проте, на теперішній час, на відповідача, як на постійного лісокористувача покладається обов`язок зі здійснення охорони та захисту лісів, передбачений ч. 2 ст. 19 ЛК України, який за своєю правовою природою є безумовним. Таким чином, обов`язок відшкодувати збитки, заподіяні незаконною рубкою, виникає безпосередньо з факту незабезпечення відповідачем цілісності лісових насаджень, що перебувають у його віданні.

Щодо розміру шкоди колегія суддів зазначає про наступне.

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо того, що розрахунок розміру шкоди був здійснений без належного заміру пнів, а також того, що пні не маркувалися належним чином, через що нібито існує ймовірність подвійного обрахунку шкоди. Суд зазначає, що у матеріалах справи наявний Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 06.07.2023, складений лісничим Вертіївського лісництва Воблим О.М., відповідно до якого було зафіксовано факт незаконної порубки 18 дерев породи тополя чорна у кварталі 352 виділ 8.
При цьому, дані розрахункової довідки обчислення розміру шкоди по випадку незаконної рубки у Вертіївському лісництві кв. 372, вид. 1, складеної інженером відповідача, щодо кількості, стану, в залежності від діаметру дерева у корі біля шийки кореня, відповідають вихідним даним розрахунку розміру шкоди, здійсненим Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області 03.04.2024. Більше того, у листі №04-08/953 від 07.07.2023 відповідач власноруч підтвердив факт незаконної вирубки 18 дерев породи тополя чорна, вказавши при цьому попередню суму завданих збитків.
Відповідно до розрахунку Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, сума збитків становить 370 102, 40 грн. Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що він виконаний у повній відповідності до такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008, та є належним і достатнім доказом розміру заподіяної шкоди. Оскільки відповідачем не було надано власного обґрунтованого контррозрахунку, а наявні в матеріалах справи документи, підписані самими працівниками лісництва, підтверджують обсяг порубки, колегія суддів вважає визначений розмір збитків у сумі 370 102, 40 грн доведеним та обґрунтованим .

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів дійшла до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу та об`єкту природно-заповідного фонду; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних такс; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні його посадовими особами незаконному вирубуванню лісових насаджень та порушенню природно-заповідного режиму.
З цих підстав, вимога прокурора про стягнення з відповідача 370 102, 40 грн шкоди є обґрунтованою та правомірно була задоволена судом першої інстанції.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.12.2025 у справі №927/1031/25 в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії «Північний лісовий офіс» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.12.2025 у справі №927/1031/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.12.2025 у справі №927/1031/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

4. Матеріали справи №927/1031/25 повернути до місцевого господарського суду.

5. Повний текст постанови складено та підписано 03.03.2026.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, втсановлені ст. 288 ГПК України. 

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді Р.М. Колесник

А.І. Тищенко