ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року місто Київ.
Справа № 363/2659/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3916/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської областівід 7 жовтня 2025 року (у складі судді  Котлярова І.Ю.)
у справі за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання

ВСТАНОВИВ

До Вишгородського районного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла вказана заява, в якій заявник просить зобов`язати Державне підприємство «Вугільної компанії «Краснолиманська», подати письмовий звіт про виконання рішення у справі № 363/2659/22 згідно зі ст. 453-1 ЦПК України; вказати строк для подання звіту боржником не більше 10 днів; у разі неподання боржником звіту в зазначений строк - накласти на боржника штраф та повторно зобов`язати його надати звіт.
В обґрунтування заяви зазначає, що він є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відкритому на підставі виконавчого листа № 363/2659/22 виданого 28.09.2023 року. Судове рішення у його справі про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000, 00 грн. з ДП «ВК «Краснолиманська» не виконується майже 2 роки, що є грубим порушенням його конституційного права на судовий захист, права на виконання судового рішення, а також норм міжнародного права. З огляду на викладене, просив суд реалізувати судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати боржника надати такий звіт.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 7 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач через систему «Електронний суд» 29 жовтня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Вказує, що фактично рішення суду у справі не виконано, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, наявністю постанов про відкриття та зупинення виконання, а також відсутністю сплати присуджених сум.
Зазначає, що відмова суду у задоволенні заяви про судовий контроль порушує право стягувача на справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантовані статтями 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Вказує, що ухилення боржника від виконання рішення суду триває, а виконавча служба фактично не забезпечила його виконання, що потребує встановлення судового контролю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

У судове засідання учасники справи та їхні представники не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2023 року у справі № 363/2659/22 позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільної компанії «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання задоволено частково та стягнуто з ДП «Вугільної компанії «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000, 00 грн., а також в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 05.09.2023 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2023 року змінено, зменшено суму яка підлягала стягненню з ДП «Вугільної компанії «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 з 150 000, 00 грн. до 100 000, 00 грн. У решті рішення суду залишено без змін.
28.08.2023 року на виконання вказаного рішення ОСОБА_1 було видано виконавчий лист № 363/2659/22, який пред`явлено до виконання до Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2023 року.
при перевірці у Автоматизованій системі виконавчого провадження № НОМЕР_1 встановлено, що постановою старшого державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пужас І.В. від 12.10.2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 363/2659/22 виданого 28.09.2023 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000грн. У даній постанові державним виконавцем зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10000 грн.
Також 12.10.2023 року старшим державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пужас І.В. винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору.
26.01.2024 року старшим державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пужас І.В. винесено постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних.
18.04.2025 року старшим державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пужас І.В. винесено постанови про арешт коштів та майна боржника.
29.05.2025 року старшим державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пужас І.В. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 363/2659/22 виданого 28.09.2023 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000грн.
03.10.2025 року постановою заступника начальника Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хамідуліної Р.Р. вказана постанова про зупинення виконавчих дій від 29.05.2025 року скасована.
Стан виконавчого провадження: відкрито.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів ухилення боржника від виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2023 року. Заявником не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, а тому суд користуючись своїм диспозитивним правом на здійснення судового контролю за виконанням судових рішень дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Так, судовий контроль за виконанням судових рішень встановлено розділом VII ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: що виникають із трудових правовідносин; що виникають із сімейних правовідносин; щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; щодо відшкодування моральної шкоди; щодо захисту прав споживачів; щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; в інших спорах немайнового характеру.
Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою ч.1 цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.
Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду. Такий звіт розглядається за правилами статей 453-3 і 453-4 цього Кодексу.
Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У заяві обов`язково зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.
За змістом статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Отже, особа, якій належить виконати рішення суду, що набрало законної сили, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання у чіткій відповідності до висновків суду, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Інститут судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є новим у цивільному процесуальному законодавстві, оскільки ЦПК доповнено ст.ст.453-1-453-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» №4094-ІХ від 21 листопада 2024 року, який набрав чинності 19 грудня 2024 року.
Ідентичний механізм здійснення судового контролю тривалий час існує у адміністративному судочинстві і Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості їх виконати.
При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
З постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №802/357/17 вбачається, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.
Відповідно, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:
- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;
- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;
- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:
- загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,
- або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року позивачу видано виконавчий лист.
Як наслідок, на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження.
Апеляційний суд звертає увагу, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що боржник допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що боржник діяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи (постанова Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17).
При цьому, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах (зокрема, постанови від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 07 листопада 2018 року у справі №818/159/18, від 07 листопада 2019 року у справі №560/523/19, від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19) зазначав, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Враховуючи, що а ні в клопотанні, а ні в апеляційній скарзі позивачем не наведено обставин, які б свідчили, що боржник з часу відкриття виконавчого провадження мав фінансову можливість для виконання рішення суду, проте ухилився від такого виконання, враховуючи, що з виконавчого провадження та матеріалів справи також не встановлено умисне ухилення від виконання рішення суду без поважних причин, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд правильно відмовив в задоволенні поданої заяви. 
При цьому апеляційний суд враховує, в тому числі і місце знаходження боржника м. Родинське та м. Покровськ Донецької області, які знаходяться з часу відкриття виконавчого провадження в безпосередній близькості від активних бойових дій. Місто Покровськ на час вирішення справи в апеляційному суді частково окуповане військами рф. Тобто, очевидно, що не виконання рішення суду має місце з поважних причин.
Як вбачається з виконавчого провадження виконавцями вчинялися всі можливі дії для забезпечення виконання, проте, за неможливості констатувати, що ухилення від виконання має місце саме через недобросовісну поведінку боржника, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про забезпечення судового контролю за виконанням.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення питання.
Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 453-1 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської областівід 7 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова