ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 м.Дніпро Справа № 908/3184/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.,
з участю секретаря судового засідання: Старини А.С.,
представника відповідача (апелянта): Костенко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 (головуючий в першій інстанції Ярешко О.В., повний текст складений та підписаний 12.01.2026) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА» 
до відповідача: Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» 
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА» (надалі – ТОВ «ДЕТ-ЮА») звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» (надалі – ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат») про стягнення заборгованості за договорами поставки № 20/159 від 23.02.2021 та № 20/1240 від 22.11.2021 у загальному розмірі 409281,04 грн. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 позов задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на користь ТОВ «ДЕТ-ЮА» 409281,04 грн заборгованості та 4911,38 грн судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є обґрунтованим, містить посилання на первинні документи, які у сукупності підтверджують факт поставки товару та виникнення у відповідача обов`язку його оплатити. Суд першої інстанції встановив, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, поставивши товар, а відповідач безпідставно його не оплатив. 
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач у справі – ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимоги скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/3184/25 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме статті 173 ГПК України щодо неправомірного об`єднання в одному позові вимог за двома різними договорами поставки. Вважає, що такі вимоги не пов`язані між собою ані підставою виникнення, ані поданими доказами, а їх спільний розгляд суттєво утруднює з`ясування прав і взаємовідносин сторін та перешкоджає встановленню усіх обставин справи. Також апелянт зазначає про недоведеність факту поставки товару на суму 142498,13 грн за договором № 20/159 від 23.02.2021, оскільки в матеріалах справи відсутня підписана обома сторонами видаткова накладна, яка згідно з умовами договору та положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, що підтверджує перехід права власності на товар. На переконання апелянта, товарно-транспортна накладна не є достатнім доказом прийняття товару покупцем, а з огляду на введення воєнного стану та подальшу окупацію території, де знаходиться підприємство відповідача, існує ймовірність, що поставка взагалі не відбулася. Апелянт також наполягає на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам про наявність першого ступеня спорідненості між колишніми та теперішніми учасниками позивача, а також їх зв`язкам з ТОВ «МАКС-К», зареєстрованим на тимчасово окупованій території. На переконання апелянта, це свідчить про ризики, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022, та є підставою для відмови у стягненні коштів. Крім того, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції всупереч статті 246 ГПК України не постановив окремої ухвали та не направив матеріали до правоохоронних органів для перевірки наявності ознак кримінального правопорушення.
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ДЕТ-ЮА» вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні обставин справи, належній оцінці поданих сторонами доказів та відповідає вимогам законності й обґрунтованості. 
Позивач наголошує на безпідставності доводів відповідача про порушення правил об`єднання позовних вимог, оскільки, на переконання позивача, обидві вимоги є однорідними, виникли з однотипних договорів поставки між тими самими сторонами, мають однакову правову природу та підтверджуються подібними доказами, що відповідає положенням статті 173 ГПК України та сприяє процесуальній економії. Також позивач наполягає на повній доведеності факту поставки за договором № 20/159 від 22.11.2021, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р526 від 24.02.2022, підписаною представником відповідача, та рахунком на оплату, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду про можливість підтвердження господарської операції сукупністю доказів, а не виключно видатковою накладною. Крім того, позивач вказує, що відповідач не надав жодних доказів на спростування факту отримання товару, обмежившись припущеннями. Також позивач вважає доводи апелянта про спорідненість та кримінальні ризики такими, що не стосуються предмета спору, не підтверджені належними доказами та є спробою ухилитися від виконання договірних зобов`язань. Позивач наголошує, що він є резидентом України, його учасники є громадянами України, а їх родинні зв`язки не є підставою для застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 187. Вважає, що укладення додаткової угоди відповідачем та здійснення часткових оплат свідчить про визнання відповідачем заборгованості за договором № 20/1240 та додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог.
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Стефанів Т.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/3184/25 за позовом ТОВ «ДЕТ-ЮА» до ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення коштів, призначено її розгляд у судовому засіданні на 24.03.2026 та витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали вказаної справи.
12.02.2026 матеріали справи № 908/184/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
13.03.2026 від ТОВ «ДЕТ-ЮА» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
19.03.2026 від ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою суду від 23.03.2026 задоволено. 
У судовому засіданні 24.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
23.02.2021 між ТОВ «ДЕТ-ЮА» (постачальник) та ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» (покупець) укладений договір поставки № 20/159, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, найменування, асортимент, ціна, кількість, код за УКТЗЕД, строки поставки якого вказуються у специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною. 
Згідно п.2.3 договору, вартість товару, що поставляється за умовами цього договору, визначається у специфікаціях. Оплата здійснюється на умовах, передбачених у специфікаціях (п.4.2 договору).
Розділом 6 договору унормовано, що товар вважається прийнятим покупцем у момент підписання видаткової накладної.
Згідно з п.11.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.07.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. 
До договору № 20/159 було складено специфікацію № 22 від 15.02.2022 на поставку товару на загальну суму 150225,48 грн з ПДВ. Згідно з п.3 специфікації, сторони погодили строк оплати з відстрочкою платежу на 30 календарних днів з дати прийняття товару на складі покупця та підписання видаткової накладної та інших супровідних документів.
Позивач виставив відповідачу за цим договором рахунок № 778 від 24.02.2022 на суму 142498,13 грн.
Згідно товарно-транспортної накладної № Р526 від 24.02.2022, автомобільним транспортом товар на суму 142498,13 грн доставлено до пункту розвантаження: Запорiзька область, Василiвський район, с.Мала Бiлозерка, Веселiвське шосе, 7 км. Супровідними документами на вантаж вказані рахунок № 778 від 24.02.2022 та видаткову накладну № 526 від 24.02.2022.
Кінцевим строком оплати товару на суму 142498,13 грн було 28.03.2022 (з урахуванням вихідних днів).
Докази оплати рахунку № 778 від 24.02.2022 на суму 142498,13 грн у матеріалах справи відсутні.
Згідно наказу від 15.06.2022 № 130 голови правління – генерального директора ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» Д.Колєснікова, у зв`язку з втратою контролю через тимчасову окупацію території України над виробничими потужностями та майном ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» за адресою: Запорiзька область, Василiвський район, с.Мала Бiлозерка, Веселiвське шосе, 7 км, призупинено виробничу діяльність ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» з використанням майна, над яким втрачено контроль. 
Листом від 15.06.2022 № 20/67 відповідач повідомив Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державну податкову службу України про втрату контролю над первинною документацією, що знаходиться у с.Мала Бiлозерка Василівського району Запорізької області. 22.11.2021 між ТОВ «ДЕТ-ЮА» (постачальник) та ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» (покупець) було укладено договір поставки № 20/1240, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, найменування, асортимент, ціна, кількість, код за УКТЗЕД, строки поставки якого вказуються у специфікаціях та графіку поставки товару, які є невід`ємною частиною договору. 
Згідно п.2.3 договору, вартість товару, що поставляється за умовами цього договору, визначається в специфікаціях. Оплата здійснюється на умовах, передбачених у специфікаціях (п.4.2 договору).
Розділом 6 договору унормовано, що товар вважається прийнятим покупцем у момент підписання видаткової накладної.
Згідно з п.11.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін і діє до 01.07.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. 
До договору № 20/1240 було складено специфікацію № 4 від 23.11.2021 на поставку товару на загальну суму 1534333,52 грн з ПДВ. Згідно п.3 специфікації, сторони погодили строк оплати з відстрочкою платежу на 30 календарних днів з дня приймання товару на складі покупця і підписання видаткової накладної.
Відповідно до видаткової накладної № 285 від 01.02.2022 та товарно-транспортної накладної № Р285 від 01.02.2022 поставлений товар на суму 173625,00 грн, а згідно видаткової накладної № 521 від 24.02.2022 - на суму 61684285 грн, 
Позивач виставив відповідачу відповідний рахунок на оплату № 427 від 01.02.2022 на суму 173625,00 грн.
Кінцевим терміном оплати товару на суму 173625,00 грн було 03.03.2022, кінцевим терміном оплати товару на суму 61684285 грн - 28.03.2022 (з урахуванням вихідних днів).
06.10.2023 сторонами до цього договору було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до п.1 якої змінено строк дії договору до 31.12.2025. Викладено умови погашення заборгованості за поставлений товар за договором у сумі 790467,85 грн, а саме: оплата першої частини у сумі 79046,79 грн протягом 5 календарних днів з дати підписання додаткової угоди; оплата залишку здійснюється за наступним графіком: до 31.12.2023, до 31.03.2024, до 30.06.2024, до 30.09.2024, до 31.03.2025, до 30.06.2025 здійснюється щоразу оплата у сумі 88927,63 грн, до 31.12.2024, до 30.09.2025 здійснюється щоразу оплата у сумі 88927,65 грн.
ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» здійснювало оплату заборгованості відповідно додаткової угоди № 1 від 06.10.2023, що підтверджується платіжними інструкціями: № 3647 від 19.10.2023 на суму 79046,79 грн, № 4193 від 28.12.2023 на суму 88927,63 грн, № 806 від 29.03.2024 на суму 88927,63 грн, № 1492 від 28.06.2024 на суму 88927,63 грн, № 2183 від 30.09.2024 на суму 88927,63 грн, № 2848 від 30.12.2024 на суму 88927,63 грн. Усього була здійснена оплата на загальну суму 523684,94.
Заборгованість за додатковою угодою склала суму 266782,91 грн, що не заперечувалось відповідачем у відзиві.
14.03.2023 відповідач листом від 14.03.2023 № 03-23/10 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язання за договором поставки № 20/1240 від 22.11.2021 з надзвичайних, невідворотних та об`єктивних обставин, що підтверджується сертифікатом ТПП № 3100-23-1096 (вих.№ 86/05-4 від 06.03.2023), долучивши до листа вказаний сертифікат. 
Згідно сертифікату № 3100-23-1096 (вих.№ 86/05-4 від 06.03.2023) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), Торгово-промислова палата України засвідчила Підприємству з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану; проведення воєнних (бойових) дій та перебування в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) Василівського району Запорізької області; захоплення підприємства, щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: здійснити оплату за поставлений товар на підставі первинних документів, необхідних для здійснення платежу, у термін з 24.02.2022, за договором поставки № 20/1240 від 22.11.2021, укладеним з ТОВ «ДЕТ-ЮА». Дата закінчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): тривають станом на 06.03.2023.
Відповідач листом від 03.04.2025 за вих.№ 04-25/1 зазначив, що згідно даних електроного ресурсу «YouControl», компанія ТОВ «ДЕТ-ЮА» зазначена як юридична особа, яка ймовірно має зв`язки з країною-агресором та була перереєстрована за законодавством держави-агресора. Відтак, співпраця може мати негативні репутаційні, операційні та фінансові наслідки і може привернути увагу правоохоронних органів, існує ризик зупинення банками фінансових операцій, пов`язаних з таким контрагентом, блокування його рахунків, визнання правочинів, що укладені з таким контрагентом, нікчемними, тощо. На підставі вищевикладеного ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» не має можливості виконати зобов`язання у частині розрахунків за договором № 20/1240 від 22.11.2021. 
Позивач у відповіді № 04/25-1234 від 11.07.2025 зазначив про безпідставність доводів з приводу співпраці з країною-агресором, вимагав сплатити заборгованість за договором поставки № 20/1240 від 21.11.2021 у загальному розмірі 420243,12 грн протягом 5-ти календарних днів з дня отримання листа.
ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» електронним листом за вих.№ 07-25/7 від 21.07.2025 відмовив позивачу в оплаті боргу. 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ДЕТ-ЮА» є юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства України 25.09.2008.
Відповідно до актуальних даних аналітичної онлайн системи «You-Control», станом на 09.12.2014 місцезнаходженням ТОВ «ДЕТ-ЮА» було м.Горлівка Донецької області, з 10.12.2014 по теперішній час місцезнаходженням ТОВ «ДЕТ-ЮА» є с.Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області.
Згідно з новою редакцією Статуту ТОВ «ДЕТ-ЮА», затвердженої протоколом від 21.02.2019, учасниками ТОВ ТОВ «ДЕТ-ЮА» є громадяни України: ОСОБА_1 (77,7% у статутному капіталі), ОСОБА_2 (21,2% у статутному капіталі), ОСОБА_3 (1,1% у статутному капіталі).
Відповідно актуальних даних аналітичної онлайн системи «YouControl» станом на 04.11.2025, витяг з інтернет-сторінки якої надано відповідачем, станом на 07.02.2023 вказані вище особи були учасниками ТОВ «ДЕТ-ЮА», на 23.05.2023 учасниками були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , кінцевим бенефіціарним власником була ОСОБА_1 , на 24.05.2023 кінцевим бенефіціарним власником став ОСОБА_4 .
Згідно з довідкою від 25.11.2016 № 0000046019, ОСОБА_1 має фактичне місце проживання по АДРЕСА_1 . 
Протоколом № 31/08-2023 від 31.08.2023 загальних зборів учасників ТОВ «ДЕТ-ЮА» надано згоду та затверджено дарування частки ОСОБА_2 у статутному капіталі Товариства у розмірі 21,2% частки на користь ОСОБА_5 ; надано згоду та затверджено продаж частки ОСОБА_3 у статутному капіталі Товариства у розмірі 1,1% частки на користь ОСОБА_4 ; затверджено перерозподіл часток у статутному капіталі Товариства таким чином: учасниками Товариства є ОСОБА_4 , якому належить 78,8% статутного капіталу Товариства, та ОСОБА_5 , якій належить 21,2% статутного капіталу Товариства.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 31.08.2023 учасниками ТОВ «ДЕТ-ЮА» є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_4 є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи та її керівником. Як зазначено у заяві позивача, в якій викладені відповіді на поставлені відповідачем запитання, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існує перша ступінь спорідненості – подружжя (чоловік і дружина); між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існує перша ступінь спорідненості – батько та дочка.
За ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частинами 1, 2 ст.692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч.1 ст.173 ГПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції в частині дотримання правил об`єднання позовних вимог, оцінки належності та допустимості доказів на підтвердження факту поставки (зокрема, товарно-транспортної накладної), застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 та відсутності підстав для постановлення окремої ухвали відповідно до ст.246 ГПК України.
Апелянт стверджує, що об`єднання в одному позові вимог про стягнення заборгованості за двома окремими договорами поставки є порушенням статті 173 ГПК України, оскільки ці вимоги, на його думку, мають різні підстави виникнення та підтверджуються різними доказами, що ускладнює розгляд справи. Також апелянт наполягає на тому, що факт поставки товару за вказаним договором не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутня підписана обома сторонами видаткова накладна. На переконання апелянта, товарно-транспортна накладна не є достатнім доказом прийняття товару покупцем, а в умовах воєнного стану існує ймовірність, що поставка взагалі не відбулася. Апелянт також наполягає на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам про наявність першого ступеня спорідненості між колишніми та теперішніми учасниками позивача, а також їх зв`язкам з ТОВ «МАКС-К», зареєстрованим на тимчасово окупованій території. На переконання апелянта, це свідчить про ризики, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022, та є підставою для відмови у стягненні коштів. Крім того, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції всупереч ст.246 ГПК України не постановив окремої ухвали та не направив матеріали до правоохоронних органів для перевірки наявності ознак кримінального правопорушення.
Позивач наголошує на безпідставності доводів відповідача про порушення правил об`єднання позовних вимог, оскільки обидві вимоги є однорідними, виникли з однотипних договорів поставки між тими самими сторонами, мають однакову правову природу та підтверджуються подібними доказами, що відповідає положенням ст.173 ГПК України та сприяє процесуальній економії. Крім того, позивач наполягає на повній доведеності факту поставки за договором № 20/159 від 22.11.2021, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р526 від 24.02.2022, підписаною представником відповідача, та рахунком на оплату, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду про можливість підтвердження господарської операції сукупністю доказів, а не виключно видатковою накладною. Крім того, позивач вказує, що відповідач не надав жодних доказів на спростування факту отримання товару, обмежившись припущеннями. Також позивач вважає доводи апелянта про спорідненість та кримінальні ризики такими, що не стосуються предмета спору, не підтверджені належними доказами та є спробою ухилитися від виконання договірних зобов`язань. Позивач наголошує, що він є резидентом України, його учасники громадянами України, а родинні зв`язки не є підставою для застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 187. Вважає, що укладення додаткової угоди відповідачем та здійснення часткових оплат свідчить про визнання відповідачем заборгованості за договором № 20/1240 та додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає зазначені апелянтом доводи про порушення правил об`єднання безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.173 ГПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
При вирішенні питання про об`єднання позовних вимог судам належить враховувати, що таке об`єднання допускається, якщо воно сприятиме виконанню завдання господарського судочинства, зокрема, ефективному, швидкому та правильному вирішенню спору. Процесуальна економія є одним з ключових принципів, який дозволяє уникнути множинності судових процесів між одними й тими ж сторонами, що відповідає інтересам як учасників справи, так і правосуддя в цілому.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, об`єднані у даному позові вимоги є однорідними. Вони випливають з однотипних правовідносин поставки, що виникли між тими самими сторонами (ТОВ «ДЕТ-ЮА» та ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат»); предметом обох вимог є стягнення основної грошової заборгованості за поставлений, але не оплачений товар. Спосіб захисту, обраний позивачем, також є єдиним - примусове стягнення коштів.
Наявність двох окремих правочинів не змінює правової природи спірних відносин. Обидва договори регулюють подібні за змістом зобов`язання, а докази, на яких ґрунтуються вимоги (договори, специфікації, видаткові та товарно-транспортні накладні, рахунки, докази часткової оплати), є тотожними за своїм характером. Їх сукупне дослідження не ускладнює, а навпаки, сприяє повноті та всебічності розгляду справи, дозволяючи суду сформувати цілісну картину взаємовідносин сторін.
Колегія суддів звертає увагу, що саме по собі існування різних договорів не є безумовною перешкодою для об`єднання вимог. Вирішальне значення має пов`язаність цих вимог, яка у даному випадку полягає в ідентичності сторін, однотипності правовідносин та подібності доказової бази. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, неодноразово висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах 24.04.2023 у справі № 916/1522/22, від 04.04.2023 у справі № 911/1757/21, від 30.03.2023 у справі № 910/4501/22, від 19.12.2022 у справі № 921/318/22, про те, що однорідними є вимоги, які виникають з аналогічних підстав і пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту. Сумісний розгляд таких вимог відповідає принципу процесуальної економії та запобігає можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.
Отже, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушень ст.173 ГПК України, а доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.
Також колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє аргументи апелянта про непідтвердження факту поставки за відсутності підписаної видаткової накладної.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. 
Видаткова накладна є одним з видів первинних документів, однак не єдиним можливим доказом факту поставки товару. Господарське процесуальне законодавство не встановлює імперативної вимоги підтверджувати факт поставки виключно видатковою накладною. Такий факт може бути підтверджений будь-якими іншими доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти однозначного висновку про реальність господарської операції.
У матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна № Р526 від 24.02.2022, у якій зазначені всі необхідні реквізити, а саме: інформація про автомобільного перевізника, пункти навантаження (Київська область) та розвантаження (Запорізька область, Василівський район, с.Мала Білозерка, Веселівське шосе, 7 км), дані про вантаж, його кількість, прізвища та підписи осіб, які здали вантаж (уповноважена особа позивача) та прийняли вантаж (уповноважена особа відповідача). На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, наявність підпису уповноваженої особи відповідача у графі «Одержувач» є прямим та беззаперечним підтвердженням факту прийняття товару на складі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат».
Крім того, факт поставки підтверджується діями самого відповідача. Як зазначено в матеріалах справи, заборгованість за договором № 20/1240, яка виникла, зокрема, за поставкою, що також відбулася 24.02.2022, була частково визнана та погашалася відповідачем згідно з додатковою угодою № 1 від 06.10.2023. Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що це свідчить про те, що у зазначений період господарська діяльність відповідача тривала, товар приймався та обліковувались зобов`язання.
Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України, обов`язок доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідач, стверджуючи про ймовірність нездійснення поставки, не надав суду жодних доказів на підтвердження цього: ані актів про нестачу, ані листів-претензій до позивача, ані доказів повернення товару, ані відомостей про те, що на території складу 24.02.2022 велися бойові дії, які б унеможливили приймання вантажу, адже рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях чи містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні (схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 920/528/19, від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18, від 18.05.2021 у справі № 916/2255/18, від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18, від 20.01.2026 у справі № 910/14032/24, від 05.03.2026 у справі № 911/165/18, від 10.02.2026 у справі № 908/2697/24). 
Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що наявна в матеріалах справи товарно-транспортна накладна в сукупності з іншими доказами є достатньою підставою для висновку про доведеність факту поставки товару на суму 142498,13 грн. Відсутність підписаної видаткової накладної, за наявності іншого первинного документа, підписаного уповноваженою особою відповідача, не спростовує реальності господарської операції. Місцевий господарський суд надав правильну оцінку цим доказам, і підстав для надання ним іншої оцінки у колегії суддів немає.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність першого ступеня спорідненості між колишніми та теперішніми учасниками позивача, зв`язки з ТОВ «Макс-К», зареєстрованим на тимчасово окупованій території, та необхідність застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022, колегія суддів зазначає наступне. 
Апелент наполягає, що виявлені зв`язки бенефіціарів ТОВ «ДЕТ-ЮА» (у тому числі через родинні зв`язки) з особами, які є засновниками компанії, зареєстрованої на тимчасово окупованій території, свідчать про ризики, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022, що, на його думку, є підставою для відмови у стягненні коштів.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає ці доводи такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.
Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» встановлено мораторій на виконання грошових зобов`язань, кредиторами за якими є, зокрема, юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації, а також юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація або громадянин Російської Федерації.
Для застосування зазначеного мораторію необхідна пряма вказівка Закону на те, що особа-кредитор підпадає під дію цього нормативно-правового акту. Перелік таких осіб є чітким і не підлягає розширеному тлумаченню.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач (ТОВ «ДЕТ-ЮА») є юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства України. Його місцезнаходженням є село Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, тобто територія, підконтрольна Україні. Згідно з наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, учасниками позивача на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи є громадяни України. Доказів того, що кінцевим бенефіціарним власником, учасником або акціонером позивача з часткою 10 і більше відсотків є Російська Федерація або громадянин Російської Федерації, матеріали справи не містять і апелянтом не надано. Посилання апелянта на родинні зв`язки теперішніх учасників позивача з особами, які раніше були його учасниками та є засновниками компанії, зареєстрованої на тимчасово окупованій території (ТОВ «Макс-К»), є юридично неспроможними. Постанова Кабінету Міністрів України № 187 не ставить застосування мораторію в залежність від родинних зв`язків засновників (учасників) юридичної особи-кредитора з іншими фізичними чи юридичними особами, які можуть мати відношення до держави-агресора. Юридична особа, відповідно до ст.80 ЦК України, є самостійним учасником цивільних відносин, і її права та обов`язки не можуть ототожнюватися з правами та обов`язками її засновників чи їхніх родичів, якщо інше прямо не встановлено законом.
Факт реєстрації ТОВ «Макс-К» на тимчасово окупованій території Донецької області, на який посилається апелянт, сам по собі не доводить, що позивач у цій справі є особою, пов`язаною з державою-агресором у розумінні Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022. Будь-яких доказів того, що ТОВ «ДЕТ-ЮА» контролюється, фінансується або діє в інтересах ТОВ «Макс-К» чи його засновників, відповідачем не надано. 
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив ці доводи, зазначивши, що вони не підтверджені належними доказами та не мають правового значення для вирішення спору про стягнення договірної заборгованості. Суд першої інстанції правильно застосував положення Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022, дійшовши висновку про відсутність підстав для її застосування до спірних правовідносин.
Стосовно клопотання апелянта про необхідність постановлення окремої ухвали та направлення матеріалів до правоохоронних органів, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до ст.246 ГПК України, суд може постановити окрему ухвалу у разі виявлення при вирішенні спору порушення законодавства або недоліків у діяльності юридичної особи. Однак, у даному випадку суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та встановлених обставин, не вбачає підстав для вжиття таких заходів. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів наявності в діях позивача чи його посадових осіб ознак кримінального правопорушення. Самі по собі припущення відповідача, навіть якщо вони ґрунтуються на даних з відкритих реєстрів, не є достатньою підставою для втручання суду в публічно-правову сферу шляхом ініціювання кримінального переслідування.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не можуть бути підставою для скасування ухваленого ним рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін. 
8. Розподіл судових витрат
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на апелянта.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275-276, 281-284, 287 ГПК україни, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/3184/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повне судове рішення складене 03.04.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля

Т.В.Стефанів