ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26929/24	

головуючий суддя І інстанції –Конєва С.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 в адміністративній справі №160/26929/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 по відмові ОСОБА_1 у його клопотанні в рапорті від 21.11.2023 року вх. №2131 щодо його звільнення з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо доповіді командира Військової частини НОМЕР_2 що солдат ОСОБА_1 з 01.12.2023 року по теперішній час не виходить на службу;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 видати наказ, яким на підставі п.13 Свідоцтва про хворобу №12297 від 09.11.2023 року ГВЛК в/ч НОМЕР_3 звільнити з військової служби у відставку ОСОБА_1 на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
- звільнити з військової служби виключити солдата ОСОБА_1 з військового обліку та виплатити грошове забезпечення у відповідності чинного законодавства.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.
В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що останній дійсно наприкінці листопада 2023р. залишив в/ч НОМЕР_2 , але не тому що скоїв злочин СЗЧ, а тому, що рапорт про звільнення за станом здоров`я був підписаний командиром в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 без будь яких зауважень та застережень та був направлений на виконання до стройової частини.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24 березня 2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України за мобілізацією у званні солдата, військова професія – стрілець у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями, які містяться у копії витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 24.03.2022р. №6, у копії Свідоцтва про хворобу ВЛК в/ч НОМЕР_3 № НОМЕР_4 від 09.11.2023р. (а.с.4,6).
За розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 №1244 від 23.06.2023р. 08.11.2023р. гарнізонна ВЛК в/ч НОМЕР_3 провела медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби позивача за результатами якого було складено Свідоцтво про хворобу від 09.11.2023р. за №12297 згідно п.13 якого зазначено, що на підставі статті 39-а графи ІІ Розладу хвороб позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку про що свідчить копія змісту згаданого Свідоцтва про хворобу, наявного у справі (а.с.4).
21.11.2023р. за вх. №2131 позивачем було подано рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується змістом копії наведеного рапорту (а.с.6).
Надалі, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2024р. у справі №160/3907/24 було визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, який зареєстрований 21.11.2023р. вх. №2131 та зобов`язано в/ч НОМЕР_2 належним чином розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.11.2023р. вх. №2131 про звільнення з військової служби та надати вмотивовану письмову відповідь по суті рапорту, виходячи з вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про що свідчить зміст наведеного судового рішення, копія якого наявна також у справі (а.с.86-90).
Дане судове рішення набрало законної сили 25.07.2024р.
На виконання згаданого судового рішення, в/ч НОМЕР_1 на адресу позивача було скеровано лист від 07.09.2024р. за №4466 у якому повідомлено, що у зв`язку із самовільним залишенням військової частини позивачем з 01.12.2023р. та не виходом на службу відповідно до доповіді командира в/ч НОМЕР_2 , рапорт позивача про звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку задоволенню не підлягає, також запропоновано з`явитись за місцем служби для виконання всіх належних процедур щодо звільнення його з військової служби (а.с.5).
Згідно копії Доповіді №1887 т.в.о командира в/ч НОМЕР_2 від 04.09.2024р. по факту самовільного залишення військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 видно, що з 01.12.2023р. по теперішній час солдат ОСОБА_1 відсутній за місцем проходження служби. За обставинами подій – після надання рапорту про своє звільнення 30.11.2023р. позивач відсутній за місцем проходження служби по теперішній час. Під час проведення заходів по розшуку вищезазначеного військовослужбовця не вдалося зв`язатися з ним по мобільному телефону. Частину покинув без зброї (а.с.117).
Позивач, вважаючи дії відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) по відмові у його звільненні з військової служби за його рапортом від 21.11.2023р. вх. №2131, дії відповідача (в/ч НОМЕР_2 ) щодо доповіді командира в/ч, що солдат ОСОБА_1 з 01.12.2023р. по теперішній час не виходить на службу, протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у задоволенні вказаного рапорту позивача про його звільнення з військової служби через самовільне залишення ним військової частини та призупинення його військової служби, що не спростовано позивачем будь-якими доказами, є правомірними. Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ).
Згідно ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України №2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №2232-ХІІ, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Також і згідно приписів пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №1153/2008), передбачено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Як видно з матеріалів справи, підставою для відмови в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби були висновки відповідача про самовільне залишення позивачем військової служби.
Так, з матеріалів справи видно, що за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 №1244 від 23.06.2023р. 08.11.2023р. гарнізонна ВЛК в/ч НОМЕР_3 провела медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби позивача за результатами якого було складено Свідоцтво про хворобу від 09.11.2023р. за №12297 згідно п.13 якого зазначено, що на підставі статті 39-а графи ІІ Розладу хвороб позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку про що свідчить копія змісту згаданого Свідоцтва про хворобу, наявного у справі.
21.11.2023р. на ім`я свого безпосереднього командира, позивачем було подано рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується змістом копії наведеного рапорту, який був зареєстрований у в/ч НОМЕР_2 21.11.2023р. за вх. №2131.
Згідно Доповіді т.в.о командира в/ч НОМЕР_2 №1887 від 04.09.2024р. по факту самовільного залишення військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 встановлено, що з 01.12.2023р. по теперішній час солдат ОСОБА_1 відсутній за місцем проходження служби. За обставинами події, викладеними у цій довідці видно, що після надання рапорту про своє звільнення 30.11.2023р. солдат ОСОБА_1 відсутній за місцем проходження служби по теперішній час про що свідчить зміст копії наведеної ОСОБА_3 .
Також зі змісту вказаної Доповіді та Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (повторно) від 12.09.2024р. №1094 було встановлено, що за фактом самовільного залишення позивачем військової частини було призначене та проведене службове розслідування на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 11.04.2024р. №165 (а.с.117-118).
За результатами вказаного службового розслідування командиром в/ч НОМЕР_2 було складане Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (повторно) стосовно позивача від 12.09.2024р. за №1094, яке було скероване до Керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону з метою внесення відомостей до ЄДРДР про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства (а.с.118-119). 
Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаним повідомленням командира в/ч НОМЕР_2 за фактом того, що солдат ОСОБА_1 з 24.06.2024 по теперішній час без поважних причин самовільно залишив військову частину в межах Сумської області в умовах воєнного стану було зареєстроване кримінальне провадження за №42024202350000037 від 23.09.2024р. за правовою кваліфікацією правопорушення за ч. 5 ст.407 КК України (самовільне залишення місця служби) про що свідчить копія відповідного Витягу (а.с.116).
На підставі наведеного Витягу з ЄРДР згідно до Витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.10.2024р. №192-РС командиром в/ч НОМЕР_2 08.10.2024р. було прийнято наказ за №297 за пунктом 4 якого видно, що військову службу солдата ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призупинена з 22.09.2024р. про що свідчить зміст копії Витягу із наказу від 08.10.2024р. №297 .
Між тим, як було встановлено судом апеляційної інстанції, наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.10.2024 № 297 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2024 № 192-РС були оскаржені в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Наведене судове рішення було оскаржено в апеляційному порядку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі № 160/18428/25 було скасовано та ухвалено нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову.
Визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_2 від 22.04.2024 №184.
Визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2024 року №192-РС в частині призупинення військової служби солдату ОСОБА_1 з 23 вересня 2024 року.
Визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_2 від 08 жовтня 2024 року №297 в частині призупинення військової служби солдату ОСОБА_1 з 22 вересня 2024 року.
В іншій частині позовних вимог було відмовлено.
В наведеному судовому рішенні судом апеляційної інстанції було зазначено, що наявність лише факту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення, не може свідчити про правомірність призупинення військової служби позивача, оскільки відомості про вчинення позивачем кримінального правопорушення належним чином не перевірено під час проведення військової частиною службового розслідування, адже наказ військової частини НОМЕР_2 від 22.04.2024 №184 є протиправним. При цьому, суд враховує, що внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначається законом як дата, з якої призупиняється військова служба, а не як встановлений факт вчиненого кримінального правопорушення.
Вказано, що відповідачами не доведено, що при прийнятті наказу Військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2024 року №192-РС та наказу Військової частини НОМЕР_2 від 08 жовтня 2024 року №297, відповідачі врахували те, що з 09.11.2023 року позивача визнано таким, що взагалі непридатний до військової служби, тобто що позивач не міг проходити військову службу взагалі у 2024 році.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, в межах наведеної справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що непідтвердженим є факт саме самовільного залишення військової частини з боку позивача, оскільки з 09.11.2023 року позивача визнано таким, що взагалі непридатний до військової служби, тобто що позивач не міг проходити військову службу взагалі у 2024 році.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що права позивача, з урахуванням повноважень відповідача, підлягають захисту шляхом визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 по відмові ОСОБА_1 у задоволенні рапорту від 21.11.2023 року вх. №2131 щодо його звільнення з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку та необхідності зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт позивача та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 в адміністративній справі №160/26929/24 – скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 по відмові ОСОБА_1 у задоволенні рапорту від 21.11.2023 року вх. №2131 щодо його звільнення з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко