РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/19557/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., з участю секретаря судового засідання Осташевської І.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи
ОСОБА_1 (далі - позивач) через свого представника засобами підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС подала до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) адміністративний позов (позовну заяву) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження права ОСОБА_1 на інформацію;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, що реалізувалася за дорученням та в її інтересах шляхом звернення адвоката Боюки Володимира Васильовича із адвокатським запитом від 18 вересня 2025 року про надання інформації ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надати інформацію: копії рішень, прийнятих відповідачем щодо ОСОБА_1 , нарахувань (розрахунків) та проведених виплат коштів, виду (призначення) і суми таких виплат, надати доступ до її пенсійної справи для отримання інформації (обізнаності) із першоджерел, які формуються та перебувають у відповідача, в тому числі інформацію запитувану в адвокатському запиті від 18 вересня 2025 року;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області щодо порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, що реалізувалася за дорученням та в її інтересах шляхом звернення адвоката Боюки Володимира Васильовича із адвокатським запитом від 4 листопада 2025 року про надання інформації ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області надати запиту інформацію та ознайомити із запитуваною інформацією щодо ОСОБА_1 , у відповідності до адвокатського запиту №2 від 4 листопада 2025 року;
- стягнути з державного бюджету України моральну шкоду в сумі 323457 (триста двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень, завдану відповідачем. 
Свій позов позивач обґрунтовує тим, що є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС і потерпілою 1 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС та непрацюючим пенсіонером, який перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Рівненській області. Позивач стверджує, що з метою реалізації своїх прав, у тому числі на отримання інформації та документів на її підтвердження щодо дотримання прав та інтересів позивача органами пенсійного забезпечення, тривалий час звертався як особисто, так і через свого представника до відповідача із заявами, які відповідач ігнорує та без законних на те підстав обмежує право позивача на надання запитуваної інформації. Враховуючи викладене вважає, що дії відповідача по обмеженню прав позивача на інформацію та правову допомогу, що реалізувалася шляхом звернення до відповідача за наданням позивачу інформації є протиправними, а позовні вимоги доведеними та обґрунтованими, з огляду на що позивач просить суд задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що у випадку, якщо адвокатом запитується інформація з обмеженим доступом, а саме конфіденційна інформація про клієнта (персональні дані), у тому числі розмір виплат, такий запит має відповідати вимогам, які передбачені Законом України «Про захист персональних даних» та містити підтвердження його повноважень на отримання такої інформації, що обумовлено, зокрема статтями 6, 7, 8, 10, 14, 16, 24 вказаного Закону. Зауважує, що таким підтвердженням повноважень адвоката може бути договір про надання правової допомоги, в пунктах якого мають міститись чітко визначені повноваження адвоката щодо отримання персональних даних клієнта, додаток до договору або письмове волевиявлення клієнта у вигляді згоди. Водночас, відповідач стверджує, що згода ОСОБА_1 на обробку її персональних даних до запиту не була долучена, внаслідок чого адвокат Боюка В.В. повторно звернувся із адвокатським запитом №2 від 04.11.2025, в якому просив відповідь на запитувану у запиті інформацію та документи направити на адресу ОСОБА_1 та при можливості також направити на вказану електронну пошту, що і було зроблено відповідачем та направлено відповідь на запит від 10.11.2025 вих. №1700-0202-8/84728 з додатками безпосередньо ОСОБА_1 листом на її поштову адресу, а також одночасно на електронну адресу адвоката Боюки В.В. було надіслано лист від 10.11.2025 вих. №1700-0202-8/84729, яким повідомлено, що, враховуючи норми абзацу 8 пункту 10 розділу ІV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1 (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 р. за №991/27436), відповідь на вказаний запит надіслано поштовим відправленням за адресою ОСОБА_1 , оскільки містить інформацію з обмеженим доступом. Відтак відповідач вважає, що ним не порушено прав позивача на доступ до інформації, яка була надана позивачу у відповідності до норм чинного законодавства. Щодо вимоги позивача про стягнення з державного бюджету України моральну шкоду в сумі 323457,00 гривень відповідач зауважує, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди органом державної влади, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння/бездіяльністю Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням/бездіяльністю Головного управління та вини Головного управління в її заподіянні. Враховуючи наведене в сукупності відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю. 
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 24.10.2025 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 24.10.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 27.10.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати одноособово суддею за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 17.11.2025, встановив відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву.
У підготовчому засіданні, яке відбулося 17.11.2025 з участю уповноваженого представника позивача, суд занесеною до протоколу судового засідання ухвалою від 17.11.2025 у підготовчому засіданні оголосив перерву до 26.11.2025.
25.11.2025 до суду від представника позивача Боюки В.В. надійшла заява про зміну предмета позову.
У підготовчому засіданні, яке відбулося 26.11.2025 з участю представника позивача, суд ухвалою від 26.11.2025 прийняв до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову у справі №460/19557/25 та занесеною до протоколу судового засідання ухвалою від 26.11.2026 суд у підготовчому засіданні оголосив перерву до 10.12.2025.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 02.12.2025 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.
04.12.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання, у якому він навів свої заперечення на відзив відповідача.
У підготовче засідання 10.12.2025 до суду прибув уповноважений представник позивача, представник відповідача у судове засідання не прибув. Протокольною ухвалою суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та у підготовчому засіданні оголосив перерву до 12.01.2026.
12.01.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
У підготовче засідання 12.01.2026 до суду прибув уповноважений представник позивача, представник відповідача у судове засідання не прибув. Протокольною ухвалою суд у підготовчому засіданні оголосив перерву до 19.01.2026.
У визначені судом дату і час у підготовче засідання 19.01.2026 сторони не забезпечили явку своїх уповноважених представників. Ухвалою від 19.01.2026 суд відклав судове засідання до 29.01.2026.
27.01.2026 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів у справу.
У визначені судом дату і час у підготовче засідання 29.01.2026 сторони не забезпечили явку своїх уповноважених представників. Ухвалою від 29.01.2026 суд відклав судове засідання до 06.02.2026.
Представник позивача 06.02.2026 подав до суду свої додаткові пояснення у справі та заявив клопотання про витребування доказів у справі.
У підготовче засідання 06.02.2026 до суду прибув уповноважений представник позивача, представник відповідача у судове засідання не прибув. Протокольною ухвалою суд у підготовчому засіданні оголосив перерву до 16.02.2026.
У підготовче засідання 16.02.2026 до суду прибув уповноважений представник позивача, представник відповідача у судове засідання не прибув. Протокольною ухвалою суд у підготовчому засіданні оголосив перерву до 26.02.2026.
Ухвалою від 16.02.2026 суд клопотання представника позивача про витребування доказів задовольнив частково та витребував у відповідача додаткові докази у справі.
20.02.2026 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів у справу та клопотання про витребування доказів.
У підготовче засідання 26.02.2026 до суду прибув уповноважений представник позивача, представник відповідача у судове засідання не прибув. Протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 19.03.2026.
19.03.2026 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.
У визначені судом дату і час початку судового засідання 19.03.2026 учасники справи до суду не прибули, явки своїх представників в судове засідання не забезпечили, а тому з урахуванням вказаних вище заяв (клопотань) позивача та відповідача про розгляд справи без їх участі та приписів частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Позивачувстановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується даними з наявних у матеріалах справи довідки до акта огляду МСЕК від 19.04.2019 №502378.
Позивач є пенсіонером, як пенсіонер перебуває на обліку у відповідача, де отримує пенсію по ІІ групі інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із Чорнобильською катастрофою, що підтверджується даними проведених відповідачем перерахунків пенсії позивача, копії яких наявні у матеріалах справи, а також не оспорюється відповідачем.
Водночас, відповідно до Закону №796-ХІІ позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 17.03.2020 Рівненською обласною державною адміністрацією безстроково, копія якого додана позивачем до позовної заяви і наявна у матеріалах справи. 
18.09.2025 адвокат Боюка В.В. як представник ОСОБА_1 звернувся до відповідача із адвокатським запитом, у якому просив:
- надати інформацію та підтверджуючі документи, в тому числі надати відповідні рішення про нарахування, перерахунок, протоколи перерахунку, розпорядження, розрахунки, про нарахування органами ПФУ ОСОБА_1 , а також вказати підставу, вид та період нарахування (перерахунку) і виплату їй коштів, в тому числі на виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду: від 2 листопада 2023 року у справі №460/51087/22 з грудня 2023 року по даний час, зазначивши чітко період, час, суми виплат; від 10 червня 2025 року у справі №460/5806/25 з 11 вересня 2025 року по час надання відповіді на цей запит, зазначивши чітко період, час, суми виплат; 
- зазначити, які заходи по виконанню рішень судів у справі №571/1274/14-а були вчинені органами ПФУ станом на даний час щодо нарахування та виплати присуджених коштів на користь ОСОБА_1 , надавши докази вжиття таких заходів, в тому числі відповідні рішення, протоколи, розрахунки, відомості про нарахування, вказати вид та період нарахування (перерахунку), виплату коштів на виконання рішень судів у вказаній справі, надати підтверджуючі документи, чітко зазначити період, час та суми виплат, період та підставу нарахувань на виконання рішень судів у зазначеній справі;
- надати інші (не охоплені вище запитуваними, попередніми абзацами цього запиту) відповідні рішення (протоколи, відомості, розпорядження тощо) про нарахування (перерахунок) ОСОБА_1 за період з 1 січня 2024 року по час надання відповіді на запит;
- повідомити про стан розгляду письмової заяви та порушених питань, викладених ОСОБА_1 на особистому прийомі 31 березня 2025 року, надати запитувану нею інформацію, пояснити причини відмови у наданні інформації без оформлення письмового рішення про відмову, ненадання копій запитуваних рішень, що стосуються її особисто.
Відповідь на запитувану у запиті інформацію та документи просив направити на адресу ОСОБА_1 та при можливості також направити на вказану у запиті електронну пошту. 
До вказаного адвокатського запиту додано: копію ордеру про надання правової допомоги ОСОБА_1 серії ЧК №016405 від 21.06.2014 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №460 від 27.02.2012. 
Вказаний адвоокатський запит представник позивача направив на електронну адресу ГУ ПФУ в Рівненській області – info@rv.pfu.gov.ua.
Відповідач розглянув вказаний запит представника позивача та надав адввкату відповідь листом від 24.09.2025, у якому повідомив, що статтею 1 Закону України “Про захист персональних даних” (далі - Закон) визначено, що цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів. Відповідно до статті 2 Закону, згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Згідно із статтею 14 Закону, поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Згода ОСОБА_1 на обробку її персональних даних до запиту не долучена. З огляду на викладене, у наданні інформації щодо результатів виконання рішень судів з долученням відповідних документів відмовлено. У разі надання від ОСОБА_1 як суб`єкта персональних даних згоди на обробку персональних даних, запит буде розглянуто відповідно до норм законодавства.
Представник позивача адвокат Боюка В.В. 04.11.2025 направив повторний запит до відповідача на його електронну адресу з питаннями порушеними у запиті від 18.09.2025 та з доданими до такого запиту документами, зокрема: копіями ордеру про правову допомогу ОСОБА_1 від 21.06.2014 року серії ЧК №016405; ордеру про правову допомогу ОСОБА_1 від 07.03.2023 року серії АІ №1365701; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №460 від 27.02.2012; доповнення до Договору від 31 жовтня 2025 року, що містить згоду ОСОБА_1 та надає адвокату права на отримання будь-якої інформації щодо неї.
За результатами розгляду звернення представника позивача, відповідач листом від 10.11.2025 №1700-0202-8/84729 повідомив представника позивача адвоката Боюку В.В., що враховуючи норми абзацу 8 пункту 10 розділу ІV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1 (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 р. за №991/27436), відповідь на вказаний запит надіслано поштовим відправленням за адресою ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , оскільки містить інформацію з обмеженим доступом.
З наявної у матеріалах справи відповіді відповідача від 10.11.2025 №1700-0202-8/84728, адресованій ОСОБА_1 слідує, що така відповідь надана на адвокатський запит ОСОБА_2 від 04.11.2025, який зареєстрований в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області 04.11.2025 за №21083/8, до якої долучено наступні документи: рішення з електронної пенсійної справи, довідка про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії за період з 01.0.92018 по 30.11.2025; довідка про розмір виплаченої пільги на житлово-комунальні послуги і придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в готівковій формі на арк в 1 прим. 
Відповідно до наявного у матеріалах справи скріншоту з електронного документообігу та витягу з електронного реєстру поштових відправлень слідує, що відповідь від 10.11.2025 №1700-0202-8/84729 на адвокатський запит представника позивача від 04.11.2025 направлено на електронну пошту адвоката Боюки В.В., а відповідь від 10.11.2025 №1700-0202-8/84728 поштовим відправленням ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 .
Доказів фактичного надіслання поштовим відправленням на адресу позивача Бокеєвої О.В. або вручення відповідей відповідача від 10.11.2025 на руки представнику позивача та позивачу, матеріали справи не містять та відповідачем не надано. 
Позивач та його представник заперечують щодо отримання відповідей від відповідача на надіслані представником позивача адвокатські запити в інтересах позивача та вважають такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують право позивача на доступ до інформації, а відтак представник позивача з метою захисту порушених прав позивача звернувся до суду з цим позовом з наведеними позовними вимогами до відповідача.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до частин 2, 3 статті 34 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі – Закон №2657-XII).
Відповідно до статті 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 6 Закону №2657-XII передбачено, що право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.
Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Згідно з частинами 1, 2 статті 7 Закону №2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Статтею 11 Закону №2657-XII передбачено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Суд зазначає, що спірним у межах розгляду цієї справи є факт надання/ненадання відповідачем, як розпорядником інформації, відповідей на запитувану у адвокатських запитах інформацію щодо пенсійних виплат ОСОБА_1 її представнику адвокату Боюці В.В. та/або самій ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку таким діям відповідача суд зазначає, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI), який надає адвокату право отримувати на адвокатський запит інформацію та документи, необхідні для надання правової допомоги клієнту.
Статтею 1 Закону №5076-VI надані наступні визначення:
- адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;
- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту;
- клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність;
- договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;
- інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.;
- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 7 частини першої статті 20 Закону №5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема:
- звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);
- представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;
- ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;
- складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;
- збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.
Гарантії адвокатської діяльності визначені статтею 23 Закону №5076-VI і до таких гарантій пунктом 1 частини першої цієї статті віднесена заборона будь-яких втручань і перешкод здійсненню адвокатської діяльності.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону №5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Статтею 24 Закону №5076-VI встановлено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що 18.09.2025 адвокат Боюка В.В. як представник ОСОБА_1 звернувся до відповідача із адвокатським запитом, у якому просив:
- надати інформацію та підтверджуючі документи, в тому числі надати відповідні рішення про нарахування, перерахунок, протоколи перерахунку, розпорядження, розрахунки, про нарахування органами ПФУ ОСОБА_1 , а також вказати підставу, вид та період нарахування (перерахунку) і виплату їй коштів, в тому числі на виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду: від 2 листопада 2023 року у справі №460/51087/22 з грудня 2023 року по даний час, зазначивши чітко період, час, суми виплат; від 10 червня 2025 року у справі №460/5806/25 з 11 вересня 2025 року по час надання відповіді на цей запит, зазначивши чітко період, час, суми виплат; 
- зазначити, які заходи по виконанню рішень судів у справі №571/1274/14-а були вчинені органами ПФУ станом на даний час щодо нарахування та виплати присуджених коштів на користь ОСОБА_1 , надавши докази вжиття таких заходів, в тому числі відповідні рішення, протоколи, розрахунки, відомості про нарахування, вказати вид та період нарахування (перерахунку), виплату коштів на виконання рішень судів у вказаній справі, надати підтверджуючі документи, чітко зазначити період, час та суми виплат, період та підставу нарахувань на виконання рішень судів у зазначеній справі;
- надати інші (не охоплені вище запитуваними, попередніми абзацами цього запиту) відповідні рішення (протоколи, відомості, розпорядження тощо) про нарахування (перерахунок) ОСОБА_1 за період з 1 січня 2024 року по час надання відповіді на запит;
- повідомити про стан розгляду письмової заяви та порушених питань, викладених ОСОБА_1 на особистому прийомі 31 березня 2025 року, надати запитувану нею інформацію, пояснити причини відмови у наданні інформації без оформлення письмового рішення про відмову, ненадання копій запитуваних рішень, що стосуються її особисто.
Відповідь на запитувану у запиті інформацію та документи просив направити на адресу ОСОБА_1 та при можливості також направити на вказану у запиті електронну пошту. 
До адвокатського запиту додано: копію ордеру про надання правової допомоги ОСОБА_1 серії ЧК №016405 від 21.06.2014 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №460 від 27.02.2012, що відповідає приписам статті 24 Закону №5076-VI.
Зі змісту відповіді на адвокатський запит від 18.09.2025, наданої відповідачем листом від 24.09.2025 №1700-0202-8/72163, суд встановив, що представнику позивача адвокату Боюці В.В. відмовлено у наданні запитуваної інформації з огляду на відсутність згоди ОСОБА_1 на обробку її персональних даних. Відповідач у вказаному листі також повідомив, що відповідно до статті 2 Закону України “Про захист персональних даних”, згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Згідно із статтею 14 Закону, поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.
Щодо наявності підстав для такої відмови у наданні запитуваної інформації адвокату суд зазначає, що правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних регулює Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), який поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.
Згідно із статтею 2 Закону № 2297-VI база персональних даних - іменована сукупність упорядкованих персональних даних в електронній формі та/або у формі картотек персональних даних; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.
Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону № 2297-VI об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
У Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2- рп/2012, зокрема, зазначено, що інформацією про особисте та сімейне життя особи (персональними даними) є будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Між тим, частиною 1 статті 14 Закону № 2297-VI унормовано, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 14 Закону № 2297-VI).
Використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону (частина 1 статті 10 Закону № 2297-VI).
За правилами частини 1 статті 16 Закону № 2297-VI порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.
Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити (частина 2 статті 16 Закону № 2297-VI).
Відповідно до частин 3, 4 статті 16 Закону № 2297-VI суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних. У запиті зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника); 2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника); 3) прізвище, ім`я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит; 4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних; 5) перелік персональних даних, що запитуються; 6) мета та/або правові підстави для запиту.
Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 2297-VI володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.
Аналізуючи вищевикладене суд вважає, що у випадку якщо адвокатом запитується конфіденційна інформація про клієнта (персональні дані), адвокатський запит має відповідати вимогам, які передбачені Законом №2297-VI та містити підтвердження його повноважень на отримання такої інформації, що обумовлено, зокрема статтями 6, 7, 8, 10, 14, 16, 24 Закону № 2297-VI.
Таким підтвердженням повноважень адвоката може бути договір про надання правової допомоги, в пунктах якого мають міститись чітко визначені повноваження адвоката щодо отримання персональних даних клієнта, додаток до договору або письмове волевиявлення клієнта у вигляді згоди.
Отже, необхідність підтвердження повноважень на отримання адвокатом конфіденційної інформації обумовлена обов`язками володільця персональних даних забезпечити належний захист персональних даних від незаконного доступу до них, що прямо передбачено статтями 10 та 24 Закону № 2297-VI.
Водночас, суд зауважує, що у запиті представника позивача від 18.09.2025 щодо надання інформації з пенсійної справи позивача ОСОБА_1 , адвокатом Боюкою В.В. зазначено про направлення відповіді на запитувану інформацію та підтверджуючих таку інформацію документів безпосередньо на адресу ОСОБА_1 , що виключає можливість отримання третіми особами персональних даних ОСОБА_1 та відповідно потребу у наданні згоди на їх обробку від самої ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 2297-VI особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.
Згідно з пунктами 1, 3 частини 1 статті 8 Закону № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право: знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; на доступ до своїх персональних даних.
З урахуванням вказаного, суд зазначає, що відповідач всупереч наведеним вимогам Закону № 2297-VI не надав запитувану інформацію безпосередньо ОСОБА_1 шляхом направлення відповіді засобами поштового зв`язку, чим порушив право позивача на доступ до інформації, яка її стосується, та не врахував вимоги запиту щодо форми повідомлення запитуваної інформації. 
У ході розгляду справи суд також встановив, що представник позивача адвокат Боюка В.В. звернувся до відповідача із повторним запитом від 04.11.2025 з порушеними у ньому питаннями, які відповідають запиту від 18.09.2025, до якого адвокатом Боюкою В.В. було надано такі копії документів: ордеру про правову допомогу ОСОБА_1 від 21.06.2014 року серії ЧК №016405; ордеру про правову допомогу ОСОБА_1 від 07.03.2023 року серії АІ №1365701; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №460 від 27.02.2012; доповнення до Договору від 31 жовтня 2025 року.
З наявного у матеріалах справи доповнення до Договору про надання правової допомоги від 21.06.2014, укладеного між ОСОБА_1 як клієнтом та адвокатом Боюкою В.В. 31.10.2025 слідує, що у пункті 3 доповнення було узгоджено питання виконання адвокатом своїх повноважень та користування всіма правами, які клієнт має або може мати в майбутньому, без отримання дозволу або окремої згоди клієнта, що ґрунтується на принципах довіри та свободи договору та правової допомоги. 
Отже, вказаним доповненням було врегульовано питання надання адвокатом правової допомоги клієнту ОСОБА_1 , зокрема щодо користування всіма правами, які ОСОБА_1 має або може мати в майбутньому, без отримання її дозволу або окремої згоди.
За результатами розгляду звернення представника позивача, відповідач листом від 10.11.2025 №1700-0202-8/84729 повідомив представника позивача адвоката Боюку В.В., що враховуючи норми абзацу 8 пункту 10 розділу ІV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1 (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 р. за №991/27436), відповідь на вказаний запит надіслано поштовим відправленням за адресою ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , оскільки містить інформацію з обмеженим доступом.
З наявної у матеріалах справи відповіді відповідача від 10.11.2025 №1700-0202-8/84728, адресованій ОСОБА_1 слідує, що така відповідь надана на адвокатський запит ОСОБА_2 від 04.11.2025, який зареєстрований в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області 04.11.2025 за №21083/8, до якої долучено наступні документи: рішення з електронної пенсійної справи, довідка про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії за період з 01.0.92018 по 30.11.2025; довідка про розмір виплаченої пільги на житлово-комунальні послуги і придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в готівковій формі на арк в 1 прим. 
Представник позивача у ході розгляду справи заперечував факт отримання ним або ОСОБА_1 вказаної відповіді відповідача від 10.11.2025 №1700-0202-8/84728, адресованої ОСОБА_1 , відтак суд, виходячи із закріпленого статтею 9 КАС України принципу офіційного з`ясування всіх обставин, відповідно до якого судом вживаються визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, ухвалою від 16.02.2026 витребував у відповідача докази у справі, а саме повну і достовірну інформацію та підтверджуючі її документи (належним чином засвідчені копії) щодо фактичного надіслання відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.11.2025 вих. №1700-0202-8/84728 на адвокатський запит представника позивач адвоката Боюки В.В. від 04.11.2025 за адресою місця проживання позивача ОСОБА_1 або ж вручення такої відповіді особисто ОСОБА_1 під підпис, а також докази направлення такої відповіді від 10.11.2025 вих. №1700-0202-8/84728 представнику позивача адвокату Боюці В.В. на його електронну адресу.
Представник відповідача на виконання вимог ухвали суду від 16.02.2025, звернувся до суду 20.02.2026 з клопотанням про долучення доказів, а зокрема скріншоту з електронного документообігу та витягу з електронного реєстру поштових відправлень про відправлення відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.11.2025 вих. №1700-0202- 8/84728 на адвокатський запит від 04.11.2025 за адресою місця проживання позивача ОСОБА_1 , а також лист адвокату Боюці В.В. від 10.11.2025 вих. №1700-0202-8/84729 та скріншот з електронного документообігу про направлення цього листа представнику на його електронну адресу.
Суд з долучених до клопотання відповідача від 20.02.2026 скріншотів з електронного документообігу та витягу з електронного реєстру поштових відправлень встановив, що вихідний лист від 10.11.2025 №1700-0202-8/84729 на адвокатський запит представника позивача від 04.11.2025 направлено на електронну пошту адвоката Боюки В.В. - 11.11.2025 (статус доставки – відправлено), а вихідний лист від 10.11.2025 №1700-0202-8/84728 поштовим відправленням ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (статус відправки – 10.11.2025).
Водночас, відповідачем окрім скріншотів з електронного документообігу та витягу з електронного реєстру поштових відправлень, доказів фактичного направлення листа ОСОБА_1 за її місцем проживання не надано, враховуючи також те, що ненадання представнику позивача адвокату Боюці В.В. запитуваної інформації у зв`язку з наявністю у відповіді на запит від 04.11.2025 інформації з обмеженим доступом, спростовується наступним.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VІ).
Приписами частин 1, 2, статті 6 Закону № 2939-VI встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Статтями 7, 8, 9 Закону №2939-VІ визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.
Відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:
1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;
2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.
Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі. 
Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
3 огляду на наведені норми, відмова у наданні інформації є обґрунтованою лише у разі, якщо розпорядник на запит вказує якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необґрунтованою та такою, що суперечить Закону.
Суд зауважує, що відповідач не наводить жодних підстав вважати надану на запит від 04.11.2025 інформацію, викладену в листі від 10.11.2025 №1700-0202-8/84728 як таку, що є обмеженою в доступі у розумінні Закону №2939-VI, враховуючи також те, що представником позивача відповідачу було надано доповнення до Договору про надання правової допомоги від 21.06.2014, укладеного між ОСОБА_1 як клієнтом та адвокатом Боюкою В.В. 31.10.2025, у пункті 3 якого було узгоджено питання виконання адвокатом своїх повноважень та користування всіма правами, які клієнт має або може мати в майбутньому, без отримання дозволу або окремої згоди клієнта, що ґрунтується на принципах довіри та свободи договору та правової допомоги, а відтак право представника позивача адвоката Боюки В.В. на отримання будь-якої інформації, яка стосується його клієнта, а зокрема ОСОБА_1 . 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача в наданні запитуваної інформації на адвокатські запити адвоката Боюки В.В., поданих в інтересах ОСОБА_1 як особі, якій адвокатом Боюкою В.В. надається правнича допомога.
Суд зауважує, що статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Тому, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому захист прав, свобод та інтересів є похідним, тобто передбачає наявність установленого судом факту їх порушення.
З урахуванням того, що підставою для звернення позивача до суду є ненадання відповідачем інформації на запити від 18.09.2025 та від 04.11.2025, доказів фактичного надання якої відповідачем для суду не надано, суд дійшов висновку про протиправність такої бездіяльності відповідача та наявності підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу та його представнику адвокату Боюці В.В. письмові відповіді на запити від 18.09.2025 та від 04.11.2025, у встановленому законодавством України порядку. 
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 323457,00 грн моральної шкоди, то суд зазначає, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 4 вказаної постанови зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Відтак суд дійшов висновку, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №1340/4056/18, від 18.06.2020 у справі №339/183/16-а, від 03.08.2020 у справі №817/48/18.
Позивач пов`язує свої моральні страждання з протиправними діями/бездіяльністю відповідача щодо обмеження його прав на отримання запитуваної інформації, яка стосується пенсійних виплат позивача. Разом з тим позивач, зазначаючи, що внаслідок протиправних дій/бездіяльності відповідача йому завдано моральної шкоди, не надав для суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача, що є предметом цієї справи, та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Крім того, сам по собі факт встановленої судом протиправної поведінки відповідача також не свідчить про завдання позивачеві моральної шкоди, з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів заподіяння такої шкоди позивачу. За таких обставин у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування позивачу моральної шкоди з відповідача, слід відмовити.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи, надані докази та доводи позивача щодо заявлених позовних вимог, а також обраний судом спосіб захисту порушених прав позивача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не надання інформації стосовно ОСОБА_1 на адвокатські запити адвоката Боюки Володимира Васильовича від 18.09.2025 та від 04.11.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надати ОСОБА_1 та адвокату Боюці Володимиру Васильовичу відповіді та інформацію на адвокатські запити стосовно ОСОБА_1 від 18.09.2025 та від 04.11.2025, у встановленому законодавством України порядку.
5. Розподіл судових витрат.
Приписами пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то ж позивач при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір не сплачував, і крім того він не подав до суду доказів понесення ним будь-яких інших судових витрат. А тому у суду відсутні передбачені законом підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не надання інформації стосовно ОСОБА_1 на адвокатські запити адвоката Боюки Володимира Васильовича від 18.09.2025 та від 04.11.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надати ОСОБА_1 та адвокату Боюці Володимиру Васильовичу відповіді та інформацію на адвокатські запити стосовно ОСОБА_1 від 18.09.2025 та від 04.11.2025, у встановленому законодавством України порядку.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, код ЄДРПОУ: 21084076).
Повний текст рішення складений 27 березня 2026 року.

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК